Провадження № 1-кп/204/600/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 00000477, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Алейськ Алтайського краю РФ, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого 27.03.2018 вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 190 КК України до 3-х років позбавлення волі, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2023 року у ОСОБА_6 , який перебував на прилеглій території до будинку АДРЕСА_2 , приблизно о 07 годині 30 хвилин, в ході словесного конфлікту з раніше йому знайомим ОСОБА_7 , який є потерпілим в кримінальному провадженні, раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , знаходячись в зазначений час та у зазначеному місці, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на спричинення легкого тілесного ушкоджень, діючи умисно, перебуваючи на прилеглій території до будинку АДРЕСА_2 , знаходячись навпроти потерпілого, наблизився до останнього, наніс один удар долонею правої руки в область лівого плеча потерпілого ОСОБА_7 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз та експертиз потерпілих, обвинувачених та інших осіб КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР №3622е від 09.11.2023, потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесне ушкодження у вигляді крововиливу над лівим плечем, що спричинений від дії тупого твердого предмету, в термін на який вказує обстежений, тобто 01.11.2023 року, які відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом. Так, обвинувачений показав, що дійсно 01.11.2023, приблизно о 07 годині 30 хвилин, знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин з раніше йому знайомим ОСОБА_7 , які виникли з під став ревнощів, наніс останньому правою рукою один удар в область лівого плеча, після чого ОСОБА_7 застосував до нього газовий балончик.

Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , вина останнього в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження сукупністю таких доказів.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що безпосередньо конфлікт між ним та ОСОБА_6 виник за декілька днів до події кримінального правопорушення, а саме через те, що він допоміг колишній дружині ОСОБА_6 ОСОБА_8 переїхати від чоловіка, надав їй гроші у позику та допоміг перевезти речі. Після чого ОСОБА_6 став телефонувати йому та погрожувати застосуванням фізичного насилля. 01.11.2023, близько 07.30 ранку, по дорозі на роботу він зайшов до магазину, що розташований поряд з його будинком, для того щоб випити каву. Біля магазину зустрів ОСОБА_6 , який став чіплятися до нього, між ними виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_6 наблизився до нього та кулаком правої руки наніс удар в ліве плече. Після чого він віддалився від ОСОБА_6 на декілька кроків, дістав з кишені газовий балончик, який придбав після погроз останнього, та застосував його до ОСОБА_6 , з метою припинення його протиправних дій.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 є її колишнім чоловіком, з яким вона розлучилася через постійні сварки та побиття. 01.11.2023, приблизно о 07.30, вона йшла до магазину, розташованого неподалік буд АДРЕСА_2 , де вони завжди з друзями зранку пили каву. На деякий відстані вона побачила біля магазину свого чоловіка ОСОБА_10 та приятеля ОСОБА_7 , який допомагав їх переїхати від чоловіка. Вона чула, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбувається сварка, під час якої ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_7 кулаком в плече. Після чого ОСОБА_7 застосував до ОСОБА_6 газовий балончик, внаслідок чого останній присів та закрив очі руками. До них вона не наближалась, так як боялася чоловіка.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 04.11.2023 встановлено, що під час вказаної слідчої дії потерпілий ОСОБА_7 розповів та показав про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ( а.к.п. 25-27).

Згідно з висновком судово медичної експертизи № 3622е від 08.11.2023 встановлено, у ОСОБА_7 ю виявлені тілесні ушкодження: крововилив над лівим плечем, що спричинені від дії не менш одного удару тупого твердого предмету, в термін, на яки вказує потерпілий, тобто 01.11.2023. Виявлене тілесне ушкодження відносить до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Ні підставі п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.02.1995 року № 6. Встановлене тілесне ушкодження не відображає на собі конструктивних властивостей травмую чого предмету, тому конкретизувати його неможливо, таким могла бути й рука, стиснена в кулак, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості. За локалізацією встановленого тілесного ушкодження можливо лише встановити місце дії травмую чого предмету (ділянка передньої поверхні лівого плечового суглобу), а не взаємне розташування потерпілого та нападника. Механізм виникнення встановленого тілесного ушкодження відповідає механізму його спричинення, на який вказано в протоколі слідчого експерименту, проведеного 04.11.2023 за участю потерпілого ОСОБА_7 . Встановлене тілесне ушкодження спричинено на виступаючій поверхні плечового суглобу, тому його виникнення за умов як самостійного падіння з висоти власного зросту, так і після надання тілу прискорення не виключається (а.к.п. 45-47).

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 23.11.2023 встановлено, що під час вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_11 розповів та показав про механізм спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (а.к.п. 48-51).

Постановою про визнання речовим доказом від 23.11.2023 диск з відеозаписом розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.к.п. 53).

Оцінуючи вищезазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінуючи кожен доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що всі вони є належними, допустимими, достовірними, та у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку підтверджують факт вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Ураховуючи вищевикладене суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисних дії, що виразилися в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодженні, що правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Суд ураховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинила умисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, є раніше судимим, неодружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України покарання, передбачене санкцією вищевказаної статті, а саме у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, оскільки саме таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись статтями 86, 100, 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази: диск з відеозаписом розмови зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1