Справа №390/743/24
Провадження №1-кп/390/55/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 Кіровоградський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 29.01.2024, стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області, громадянин України, із загальною середньою освітою, одружений, є військовослужбовцем Коломийського РТЦК Івано-Франківської області, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходячи військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони, близько 08 год. 30 хв. 29.01.2024 в порушення вимог ст. ст. 3, 19, 21, 22, 24, 29, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України керував технічно-стравним автомобілем «Nissan Primera», реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), рухаючись по проїзній частині дороги «Південний об`їзд м. Кропивницького» на території Кропивницького району Кіровоградської області, зі сторони с. Соколівське Кропивницького району в напрямку автомобільної дороги М-13 «Кропивницкий - Платонове (на м. Кишинів)», грубо порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, порушуючи вимоги п.п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу.

Під час руху по ділянці проїзної частини дороги «Південний об`їзд м. Кропивницького», виїхавши на перехрестя з автомобільною дорогою М-13 «Кропивницкий - Платонове (на м. Кишинів)», де наявна зміна напрямку свого руху ліворуч та праворуч, внаслідок недотримання безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля та допустив виїзд транспортного засобу за смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ 1118, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , котрий рухався зі сторони м. Кропивницький в напрямку с. Вільне Кропивницького району Кіровоградської області.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- водій автомобіля ВАЗ 1118, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 223 від 23.03.2024 у вигляді: багатоуламкового перелому крила та тіла лівої здухвинної кістки, в т.ч. черезацетабулярного зі зміщенням уламків; багатоуламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків; рани лівої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за погодженням учасників судового провадження визначив обсяг розгляду кримінального провадження: допит обвинуваченого, потерпілого, дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого, доказів на підтвердження цивільних позовів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він їхав по трасі зі швидкістю приблизно 80-90 км/год. Але спеціально не дивився на швидкість. Час та місце аварії відповідає тим, що зазначені в обвинувальному акті. Він виїхав з району Кринок о 5 ранку, почував себе добре, проте був трішки втомлений. Момент зіткнення пам`ятає, так як не знав місцевості його вів навігатор. Він почав скидати швидкість, однак не зміг увійти у поворот. Його автомобіль куплений у волонтерському центрі. Після ДТП зупинились декілька військових, які допомогли учасникам ДТП. Він вдарився головою, а потерпілий був у своїй машині. Витрати потерпілому ніякі не відшкодовував, тому що не було озвучено суму. Військову службу наразі проходить у ТЦК, де його зарплата складає приблизно 21 тисячу. Він не відвідував потерпілого в лікарні, тому що не міг фізично приїхати, бо його не відпускають з роботи. До вчиненого негативно ставиться.

Допитаний у судовому засіданні 19.06.2024 потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що підтримує цивільний позов та просить його задовольнити. Пояснив, що у день ДТП він їхав додому зі сторони кафе «Ліана», по Кишинівській трасі. Вже наближався до Т-образного перехрестя. Боковим зором він тільки побачив, як в нього врізається інша машина, внаслідок чого його зажало в машині і він встиг тільки вимкнути двигун. Потім його рятувальники вирізали із машини. Наразі він оформлює інвалідність, оскільки дуже серйозна травма. Тільки через 2 роки зможе зробити операцію, яка полегшить пересування. Він був пенсіонером МВД, зараз він може стояти або лежати. Сидіти може тільки пару годин на день, оскільки нога не зрослась до кінця. Пересуватися може лише на милицях. За словами лікаря через рік-два зможе пересуватися на палиці. Зараз почав прогресувати сколіоз, оскільки навантаження лише на одну сторону. Цивільний позов просить задовольнити повністю.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, доведена.

Діяння ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив необережний, нетяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно із ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, не виявлено.

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують.

ОСОБА_4 за місцем проходження служби характеризується в ІНФОРМАЦІЯ_5 виключно позитивно (а.с. 154 т.2), за місцем попереднього проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 характеризувався виключно позитивно (а.с. 153-154 т.2), за місцем проживання у ОСББ «Мазепи 298А» характеризується виключно позитивно (а.с. 155 т.2), неодноразово нагороджувався грамотами за сумлінну службу в ЗСУ та за поранення (а.с.203 т.2, а.с.79 т. 1), є учасником бойових дій (а.с. 78 т. 1) на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.156, 157 т.2), не судимий (а.с. 158 т. 2).

В досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні від 15.05.2024 зазначено, що виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства (а.с. 64-66 т.1).

Позиції сторін

Прокурор у своїй промові просив призначити покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподаткованих розмірів доходів громадян, а також вирішити питання щодо судових витрат та речових доказів.

Потерпілий та його представник просили суд застосувати максимальне покарання та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а також в повному обсязі задовольнити цивільний позов.

Обвинувачений просив не карати його та взяти до уваги його дохід та заперечення на позов. Також просив не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки у зв`язку із виконання службових завдань йому необхідно керувати автомобілем.

Мотиви та позиція суду

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 286 КК передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 69 КК на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції частини 1 статті 286 КК, особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень частини 2 статті 69 зазначеного Кодексу.

Вказана позиція викладена у Постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 185/11807/23.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 щиро покаявся, позитивно характеризується за місцями проходження служби та проживання, суд дійшов висновку, що для перевиховання та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, проте не у максимальних межах санкції статті.

Позов потерпілого ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_4 матеріальну шкоду завдану злочином у сумі 113 603,13 грн та моральну шкоду у сумі 150 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП завдано шкоди його майну та здоров`ю. Вартість матеріального збитку в результаті пошкодження його автомобіля ВАЗ 1118, р.н. НОМЕР_2 , становить 93 603,13 грн.

Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР», де із 29.01.2024 по 13.02.2024 переніс 6 операцій. Пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування. В цей період проходить реабілітаційний курс лікування і продовжує приймати медичні препарати. Поніс витрати на придбання медичних препаратів та поніс додаткові витрати на продукти харчування та засоби гігієни на загальну суму 20000 грн.

Загальний розмір матеріальної шкоди складає 113 603,13 грн.

Також відповідачем завдано позивачу немайнових втрат, спричининих моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті. Із дня ДТП він змушений терпіти сильний біль, у нього виникають почуття розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 подав до суду заперечення на цивільний позов, в яких, зокрема, зауважив, що позовна заява підписана не уповноваженою особою адвокатом ОСОБА_6 , а у зв`язку із цим ОСОБА_5 втратив право на подачу позовної заяви. Крім того, не погоджується із сумою у 20 000 грн на придбання медичних препаратів, оскільки вона є необґрунтованою. Вважає, що матеріальна шкода, яка спричинена пошкодженням автомобіля ВАЗ 1118, р.н. НОМЕР_2 , у сумі 93603,13 грн є завищеною, оскільки середня ціна такого автомобіля становить 65 485 грн.

Моральну шкоду у сумі 150 000 грн вважає такою, що перевищує засади розумності, виваженості та справедливості. Також просить звернути увагу, що розмір його щомісячного грошового утримання становить 21009,31 грн і його матеріальний стан не дає можливості задовольнити вимоги позивача у заявленому ним розмірі (а.с. 48-52).

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч. 3 ст. 58 КПК України повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; 2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; 3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

У ст. 50 КПК України, зокрема, зазначено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Враховуючи вищенаведені статті КПК України та наявність у матеріалах ордеру на надання правничої (правової) допомоги потерпілому ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 , суд вважає, що позов подано та підписано повноважним представником потерпілого.

В позові потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути матеріальний збиток, оскільки йому довелося нести додаткові витрати на купівлю ліків. Разом із тим, потерпілий не надав жодних доказів, які б свідчили, що ним було придбані ліки на суму 20000 грн. Тому необхідно відмовити у цій частині позову.

Разом з тим, висновком експерта №СЕ-19/112-24/3432-АВ від 22.03.2024 встановлена ринкова вартість автомобіля ВАЗ 1118, р.н. НОМЕР_2 , - 93603,13 грн та вартість відновлювального ремонту 146214,96 грн. Зважаючи, що цивільним відповідачем не спростовано вказаний висновок належними та допустимими доказами, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди завданої шкоди, суд виходить з наступного.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови ПВСУ передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Суд приймає до уваги глибину фізичних страждань потерпілого, який зазнав фізичного болю, переніс хірургічні операції, набув інвалідність ІІІ групи та змушений тривалий час лікуватися, продовжує реабілітацію, позбавлений можливості повноцінно пересуватися, враховуючи те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, та вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн буде цілком відповідати критеріям розумності та справедливості.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі, пов`язані із залученням експертів відповідно до ст. 124 КПК України, необхідно стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, із позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 21203 (двадцять одну тисячу двісті три) грн 84 (вісімдесят чотири) к.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 93603 (дев`яносто три тисячі шістсот три) грн 13 к. матеріальної шкоди та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди, завданої злочином.

Речові докази:

- автомобіль ВАЗ 1118, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повернути за належністю власнику ОСОБА_5 та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2024;

- автомобіль автомобіль «Nissan Primera», реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), власником якого згідно із польського свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є НОМЕР_4 , повернути за належністю його володільцю ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, її представнику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1