У Х В А Л А

13.11.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої 10.11.2022 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

на підставі ст.74 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник органу пробації ОСОБА_5 ,

засуджений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

05.11.2024 року заступник начальника Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області звернулася до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року, на підставі ст.74 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що на обліку в Білоцерківському РВ № 1 перебуває ОСОБА_3 засуджена до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, яку на підставі ст. 79 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Згідно вироку суду ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, завдавши потерпілій ОСОБА_6 15.02.2022 року шкоди на суму 1440 грн. та 17.02.2022 року шкоди на суму 5310 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 2024 рік становить 3 028 грн. 00 коп. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Враховуючи вищевикладене, представник пробації просила суд вирішити питання про приведення вироку суду від 10.11.2022 року у відповідність до вимог закону за першим епізодом.

В судовому засіданні представник органу пробації підтримала клопотання, просила його задовольнити. Не заперечувала, що обвинувачена вчинила ряж епізодів кримінгального правопорушення ї її дії квалфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, за всіма епізодами.

Засуджена ОСОБА_3 покладалася на розсуд суду.

Прокурор щодо задоволення клопотання заперечував.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи ОСОБА_3 суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України на засуджену судом були покладені такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Із 26.12.2022 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Білоцерківському РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., 50% від його розміру становили 1240,50 грн.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року ОСОБА_3 засуджена за вчинення двох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб а саме: 15.02.2022 року на суму 1440 грн. та 17.02.2022 року на суму 5310 грн. Сума завданої шкоди за одним з епізодом перевищує 2481 грн.

Статтею 537 КПК України встановлений вичерпний перелік питань, які має право вирішувати суд під час виконання вироків. Зокрема п. 13 ч. 1 цієї статті передбачено, що суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією діяння. При цьому, суд звертає увагу, що покарання призначається за конкретною частиною та статтею КК України. Відповідно засуджену особу можна звільнити від покарання призначеного за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, який входить до складу кримінального правопорушення.

Також, слід зазначити, що з вироку убачається, що ОСОБА_3 вчинила 2 тотожних злочини, правильною кваліфікація її дій визначена вироком за ч. 2 ст. 185 КК України за обома епізодами крадіжок, оскільки вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинила у 2022 році 2 епізоди крадіжки на суму, одна з яких перевищила два неподаткових мінімуму доходів громадян. Відтак, навіть з урахуванням декриміналізації інших вчинених нею діянь, кваліфікація за ч. 2 ст. 185 КК України залишається вірною, відповідно і призначене покарання.

Крім того, чинні норми КПК України не містять такого повноваження суду першої інстанції як приведення вироку у відповідність до закону по окремим встановленим у вироці фактам. Право вносити зміни до рішення, зокрема яке набрало законної сили, належить судам апеляційної та касаційної інстанції (ст. 407, 436 КПК України). Суд першої інстанції має повноваження переглянути судове рішення, що набрало законної сили, лише за нововиявленими або виключними обставинами. Проте ч. 5 ст. 459 КПК України містить імперативну норму, яка не допускає перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року, за одним з епізодів, здійснила таємне викрадення майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб на суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, тобто вчинене нею діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ залишається кримінально-караним на цей час, відповідно відсутні підстави для застосування щодо неї норм ч. 2 ст. 74 КК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Керуючись статтями 537, 539 КПК України, статтями 5, 74 КК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяОСОБА_7