У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/9419/24

№ 1-кс/183/1701/24

14 вересня 2024 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 12.09.2024 року до ЄРДР за № 0001153, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, який проходить військову службу на посаді водія зенітного взводу 5 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

10.11.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія зенітного взводу 5 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, сумлінно виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, військовослужбовець ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, положень наказу МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, зберігання бойових припасів здійснюється відповідно до дозвільної системи, яка є особливим порядком виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що незаконне носіння боєприпасу є умисними, вчиненим без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Пунктом 12 вищезазначеної постанови визначено, що незаконним придбанням вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку а в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час та місці, маючи умисел на незаконне носіння та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, шляхом придбання у невстановлений у ході досудового розслідування спосіб, незаконно придбав корпус гранати РГД-5, який, споряджений уніфікованим запалом ручної гранати модернізованого типу УЗРГМ-2, що відноситься до бойових припасів, чим порушив положення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, вчинивши тим самим вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

12 вересня 2024 року продовжуючи свою злочинну діяльність, керуючись умислом, спрямованим на носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 переніс при собі вказаний корпус гранати РГД-5, який, споряджений уніфікованим запалом ручної гранати модернізованого типу УЗРГМ-2, що відноситься до бойових припасів за адресою: АДРЕСА_1 , вчинивши тим самим носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, де 12 вересня 2024 року приблизно 14.30 годин, привів вказану гранату у бойову готовність та кинув на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого стався вибух, внаслідок якого пошкоджено паркан з шиферу, стіну літньої кухні, які посічені осколками, вибито скло дерев`яного вікна літньої кухні.

12 вересня 2024 року у період часу з 17.06 години до 17.35 годин під час огляду місця події, а саме територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де стався вибух, було виявлено та вилучено уламки корпусу гранати, а саме: фрагменти корпусу гранати РГД-5, ударник ударного механізму уніфікованого запалу ручної гранати модернізованого типу УЗРГМ-2, важіль ударного механізму уніфікованого запалу ручної гранати модернізованого типу УЗРГМ-2.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що кваліфікується за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у носінні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

12 вересня 2024 року відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань12 вересня 2024 року за № 0001153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

12 вересня 2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 .

13 вересня 2024 року солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Викладені обставини дають підстави обґрунтовано підозрювати солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Підозра у вчиненні солдатом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтовується наступними матеріалами та доказами наявними у кримінальному провадженні, а саме:

-Протоколом огляду місця події від 12 вересня 2024 року;

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 12 вересня 2024 року;

-висновком експерта № СЕ-19/104-24/37316 від 13 вересня 2024 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 12 вересня 2024 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 12 вересня 2024 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12 вересня 2024 року;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_5 від 12 вересня 2024 року.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від трьох до семи років, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: ОСОБА_10 в подальшому може як у спосіб погроз так і реально може незаконно впливати на свідків за провадженням, з метою зміни їх показів, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показів.

При цьому, враховуючи, що безпосередньо судом не допитані свідки яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, що ОСОБА_5 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка систематично здійснює виїзди в зоні проведення Операцій Об`єднаних Сил, він матиме можливість не прибувати, або не своєчасно прибувати за викликом прокурора або суду, в зв`язку з чим підозрюваний може перешкоджати проведенню досудового розслідування у розумні строки.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється, або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами.

На підставі викладеного, з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в умовах гауптвахти.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Також прокурор зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів П ОСОБА_11 для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні, є недостатніми та недоцільними, оскільки вони не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити в задоволені клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та просив відмовити в задоволені клопотання прокурора.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування прокурора, думку захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя прийшла до таких висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке віднесено законом до категорії тяжких, що підтверджується наявними у слідства доказами, а саме: витягом з кримінального провадження, відомості по якому внесені 12.09.2024 року до ЄРДР за № 0001153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 12.09.2024 року; копією протоколу огляду місця події від 12.09.2024 року, а саме території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 12.09.2024 року; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 12.09.2024 року; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 12.09.2024 року; копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_5 від 12.09.2024 року; копією висновку експерта № СЕ-19/104-24/37316-ВТХ від 13.09.2024 року.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому існують всі підстави вважати підозру у відношенні ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчий суддя враховує, що існують ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 військовослужбовець, усвідомлює, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який, передбачено у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років, та маючи можливість вільного пересування, враховуючи перелічені обставини, переховувався від органів досудового розслідування та суду, що буде перешкоджати досудовому розслідуванню.

При цьому, суд вважає наявність ризиків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, в судовому засіданні прокурором не доведені.

Слідчий суддя вважає, що можливо застосувати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі наданих слідчим матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжкого, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Також, ОСОБА_5 є військовослужбовцем, не судимий.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При цьому слідчий суддя вважає, що для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків достатньо для застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобіганням ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, суд вважає що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянину України, - застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 11 листопада 2024 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 строком на два місяці наступні обов`язки:

- не залишати межі військової частини, в якій постійно проходить службу, без дозволу прокурора, слідчого або суду. У разі наказу командира військової частини про зміну місця дислокації військової частини або необхідності виконання бойового завдання за межами військової частини, негайно повідомити про це прокурора, слідчого або суд з наданням документів, що підтверджують цю необхідність;

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на кожний виклик.

Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_5 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , в якій він перебуває, та на процесуального керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1