Провадження №1-кп/761/720/2024
В И Р О К

іменем України

20 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження №0008503, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 вересня 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15 лютого 2024 року вироком Київського апеляційного суду на підставі 70 КК України за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи особою яка притягається до кримінальної відповідальності, 05 вересня 2019 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , з метою подальшого використання у особистих цілях, визначив об`єктом свого злочинного посягання мопед «Suzuki Adress», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 0,49 куб.см., власником якого є ОСОБА_7 .

Так, 05 вересня 2019 року приблизно о 02 годині 05 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля вищезазначеного будинку, підійшов до зазначеного мопеду «Suzuki Adress», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 0,49 куб.см., з метою повторного незаконного заволодіння транспортним засобом та за допомогою заздалегідь заготовленого інструменту, від`єднав замок, який був закріплений на заборі, почав переміщення транспортного засобу мопеду «Suzuki Adress», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 0,49 куб.см., таким чином повторно незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном ОСОБА_7 на власний розсуд, завдавши останньому матеріального збитку на суму 2700 (дві тисячі сімсот) гривень.

Вищевказаними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, вказавши, що дійсно в вересні 2019 року перебуваючи за біля будинку АДРЕСА_2 помітив мопед у сусідньому дворі, який після вирішив викрасти. Вказаний мопед, обвинувачений продав та за гроші які отримав купив собі продукти харчування. У скоєному обвинувачений щиро розкаюється.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілого, зважаючи на визнання обвинуваченим вини, суд дійшов висновку про можливість з`ясувати всі обставини справи за їх відсутності відповідно до ст.325 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що законний представник, захисник і прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, доведена повністю, та ніким не оспорюється.

Крім того, слід зазначити, щовідповідно до Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 липня 2018 року (провадження № 51-2475 км 18, справа № 545/3663/16-к) колегія суддів погодилася з доводами касаційної скарги прокурора про безпідставність виключення місцевим судом з обвинувачення кваліфікуючої ознаки "вчинення злочину повторно", а наявність у провадженні місцевого суду іншого кримінального провадження, розгляд якого по суті не завершено, не впливає на можливість кваліфікації дій особи за такою ознакою. У цьому рішенні також вказано, що правовий зміст поняття "повторність" передбачає сам факт вчинення двох і більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України, або різними статтями у випадках, передбачених в Особливій частині. При цьому відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 7 "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Повторність відсутня лише тоді, якщо за раніше вчинений злочин особу звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Так відповідно, ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України вчинених ним до кримінального правопорушення, зазначеного у даному кримінальному провадженні.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання захисника, щодо кваліфікації дій за ч. 1 ст. 289 КК України, та відсутності кваліфікуючої ознаки повторність у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальне правопорушення.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений має офіційне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на момент вчинення злочину до кримінальної відповідальності притягувався за вчинення злочинів проти власності та був неповнолітньою особою, на момент ухвалення вироку є судимим, та офіційно не працевлаштований, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 289КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено та прокурор на такі обставини не посилався.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченій, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженої та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Так, з врахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку про неможливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, та вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Між тим, суд не знаходить підстав для застосування положень ст.69, 75 КК України при призначенні покарання.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 15 лютого 2024 року вироком Київського апеляційного суду на підставі 70 КК України за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до частини 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання за вказаним вироком у відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід судом в даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Київського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року більш суворим призначеного за даним вироком остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , слід рахувати з дня проголошення вироку - 20.08.2024 року.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, зарахувати, ОСОБА_4 , в строк відбування покарання, відбуте покарання за вироком Київського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, а саме з дня затримання ОСОБА_4 з метою звернення вироку Київського апеляційного суду до виконання до 19 серпня 2024 року включно.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи: № 13-3/521 від 04.10.2019 року 471 (чотириста сімдесят одну) гривню 03 копійок.

Речові докази у справі, DVD-R - диски з відеозаписами - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1