Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/673/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.12.2024 року без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 або особисте зобов`язання. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що при постановленні ухвали слідчим суддею не було враховано вимоги ст. ст. 177,179, 194 КПК України. Зазначає, що сам факт підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для тримання його під вартою. Вказує, що ОСОБА_7 бажає повернутись в військову частину.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий звернулася з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обгрунтування клопотання слідчий вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16.09.2021 солдат ОСОБА_7 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на три роки.

Того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 195 від 16.09.2021 солдат ОСОБА_7 призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу військової частини та на усі види забезпечення.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2023 № 25 солдат ОСОБА_7 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту старшого оперативної групи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 , встановлено, що 20.12.2023 близько 08 год. 00 хв. під час ранкового шикування особового складу оперативної групи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено відсутність військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_7 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2023 № 575 було призначено проведення службового розслідування за вказаним фактом, за результатами якого не встановлено поважних причин відсутності військовослужбовця ОСОБА_7 у розташуванні військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 08 год. 00 хв. 20.12.2023 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 обов`язки військової служби за посадою не виконує, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив, та проводить час на власний розсуд, не пов`язаний із виконання військових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

-актом та матеріалами службового розслідування, що затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 № 552;

-показаннями свідків військових службових осіб в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

-повідомлення з КНП «Олевської ЦЛ» Олевської міської ради від 05.06.2024 про те, що ОСОБА_7 за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував;

-повідомлення з в/ч НОМЕР_2 про те, що ОСОБА_7 за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував;

-довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 29.11.2023 за № 2286 про те, що ОСОБА_7 приданий до служби у десантно-штурмових військах;

-іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Орган досудового розслідування вважає наявним ризик, передбачений п.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині.

Запобігання вказаному ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 можливе винятково у разі застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Також обгрунтованість підозри стороною захисту не оспорюється, оскільки в апеляційній скарзі йдеться лише про суворість застосованого запобіжного заходу.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підтверджував, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Також, слідчим суддею враховано доведеність прокурором високого ступеню ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Тому слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Так, ризик можливого переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатен забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Отже, доводи апелянта про те, що прокурором не доведено зазначений ризик, передбачений ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Враховуючи, що підозрюваний тривалий час не з`являвся на службу, перебував у розшуку та його було затримано на виконання ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає підстав для застосування застави.

Крім того, колегія суддів враховує, що відносно ОСОБА_7 на розгляду в Богунському районному суді м.Житомира перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (а.п.89-95).

Посилання захисника на те, що підозрюваний має бажання повернутися на службу, колегія суддів вважає непереконливими виходячи з вищенаведеного.

Доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання не грунтуються на вимогам кримінального процесуального закону, оскільки суперечать вимогам ч.8 ст.176, якою встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 КК України застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.12.2024 року, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :