Справа № 932/8831/23
Провадження № 1-кп/932/531/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001176, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки 09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена в новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна наразі вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України для цілей застосування норм Кодексу в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень застосовується сума неоподатковуваного мінімуму, яка встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної цим Кодексом для відповідного року, яка дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Таким чином, станом на 01.01.2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 3028 грн. Виходячи з вищевикладеного, з 09.08.2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до 3028 грн., а отже внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , оскільки вартість викраденого майна становила 1124,13 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження з підстав, зазначених прокурором. Наслідки закриття кримінального провадження із зазначених підстав йому роз`яснені та зрозумілі.

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, з наступних підстав.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, 21.08.2023 року приблизно о 16.00 год., знаходячись в приміщенні магазину «Простор», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та достовірно знаючи, що з 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан із 05.30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 27.07.2023 № 3275-ІХ був продовжений з 18.08.2023 року строком на 90 діб, реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, з корисливих мотивів, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, наблизився до кімнати відпочинку персоналу, яка була незамкнена та пройшовши до вказаної кімнати побачив сумку, з якої викрав майно потерпілої ОСОБА_5 , а саме: гаманець «Marco Coverna» вартістю 424,13 грн. та грошові кошти в сумі 700 грн., чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 1124,13 грн.

Після чого, ОСОБА_4 утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно та в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Частина 1 ст.2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність, та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України, при цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК України та/або до кримінально процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення

Так, за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України, раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Відповідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно положень ст. 9 КПК України, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 01.01.2024 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить3028 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 3028,00 грн.

З огляду на викладене, вищенаведені зміни в законодавстві призвели до часткової декриміналізації діяння, вони мають зворотну дію в часі і тому скасовують кримінальну відповідальність особи у разі заподіяння останньою шкоди у розмірі меншому, аніж встановлено нормою вищезазначеного закону.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні ним 21.08.2023 року крадіжки майна, яке належить потерпілій ОСОБА_5 на суму 1124,13 грн і внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , що скасовує його кримінальну відповідальність за вчинені ним дії.

Ч. 3 ст.479-2 КПК України передбачено, що у разі якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , і обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню та приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 185 КК України у зв`язку з частковою декриміналізацією на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Витрати, пов`язані з проведенням експертизи по кримінальному провадженню, суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 9 КК України, ст.ст. 284, 286, 372, 336, 376, 479-2 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001176, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя Бабушкінського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1