Єдиний унікальний № 371/1343/24
Номер провадження № 1-кп/371/248/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2024 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миронівка Київської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001138 від 03.06.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Канів Черкаської області, громадянина України, українця, має вищу освіту, працює начальник служби з енергозабезпечення Миронівського МПЗ «Легко» ВП ПРАТ «МЗВКК», одруженого, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2024 року, близько 08 години 45 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Р-09 сполученням Миронівка-Канів, в напрямку від м. Миронівка в бік м. Канів, в межах Миронівської територіальної громади Обухівського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив необережність, не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух чим своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян, здійснив виїзд за межі проїзної частини, а саме на праве по напрямку його руху ґрунтово-трав`яне узбіччя, де допустив зіткнення з перешкодою у вигляді металевого стовпчику з подальшим перекиданням автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 21.08.2024 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого нестабільного компресійний перелом тіла 12-го грудного хребця 3 ст., антеспондилолістезу 11-го грудного хребця з вторинним стенозом хребтового каналу, забою спинного мозку тяжкого ступеню з мієлопатією на рівні 10-12 грудних хребців, з функціональними розладами СПМ за Frankel група А.; закритого перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням відламків. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області хребта до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, перелом лівої ліктьової кістки до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3 б), д), та 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро кається у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просить його не позбавляти волі та не позбавляти права керування транспортним засобом.

З урахуванням положень ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд заслухавши думку учасників судового провадження, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілої.

Суд визнав за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_9 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався, що вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена та дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій.

У відповідності до вимог ст. 337 КПК України розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому, слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли в суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення яке належить до суспільно-небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, має постійне місце проживання та роботу, одружений, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, суд враховує зокрема спосіб його життя, його вік, стан здоров`я, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, думку потерпілої, яка претензій матеріального та морального характеру не має, критичного ставиться до скоєного, щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної начальником Черкаського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що за результатами оцінки ризику повторного кримінального правопорушення - рівень ризику низький.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При цьому, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Наведені обставини у своїй сукупності, дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого у період іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху, враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що діяльність обвинуваченого, пов`язана з керуванням транспортним засобом, дружина не працює, для нього та його сім`ї наявність права керування транспортним засобом є необхідним для отримання джерела доходу, суд також враховує думку потерпілої та приходить до висновку про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання ОСОБА_4 суд вважає відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року на тимчасово вилучене майно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні, не застосовувались.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два ) роки, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_4 .,

Речові докази по справі: автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 повернути власнику ОСОБА_4 .

Речові докази по справі: медичну картку стаціонарного хворого №6523 від 29.05.2024 року, DVD-R диск з рентген знімками - повернути володільцю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень) 40 копійок процесуальних витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/111-24/32934-ІТ від 14.06.2024 року; 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одну гривню) 24 копійки процесуальних витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/111-24/34656-ІТ від 17.06.2024 року, а всього 6 057 (шість тисяч п`ятдесят сім гривень шістдесят чотири копійок) 64 копійок.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору, засудженому та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1