Справа № 364/87/21
Провадження № 1-кп/364/6/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2024, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в селищі Володарка, об`єднане кримінальне провадження № 364/87/21 (№ 1-кп/364/6/24) про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, не є депутатом, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, без місця реєстрації, тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.11.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі із конфіскацією майна; 26.06.2020 звільнений з Полтавської виправної колонії № 64 за відбуттям строку покарання;

- вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2023 за ч. 3 ст. 187 КК України до дев`яти років позбавлення волі, з конфіскацією усього належного йому майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.10.2015 (зміненим ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.11.2017) за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до семи років позбавлення волі із конфіскацією майна, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 29.12.2020, близько 16:00 ОСОБА_5 прибув до місця проживання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Там же перебувала співмешканка ОСОБА_5 ОСОБА_4 .

Під час перебування за вищевказаною адресою, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , виник конфлікт на ґрунті невирішених побутових питань спільного проживання, в ході якого ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс потерпілій ОСОБА_4 удар кулаком по обличчю, після чого схопив її за волосся та витягнув з будинку на вулицю, однак остання змогла вирватись та повернулась до будинку. Після цього, ОСОБА_5 також зайшов до будинку та продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на нанесення

тілесних ушкоджень, умисно, наніс ОСОБА_4 удар ногою по обличчю, внаслідок чого остання здійснила падіння на підлогу, однак це не зупинило ОСОБА_5 та він перебуваючи в положенні стоячи наніс множинні удари ногами по тілу ОСОБА_4 , яка знаходилась у лежачому положенні.

В подальшому, ОСОБА_5 взяв ОСОБА_4 за волосся та потягнув в напрямку їхнього місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 . Згодом, увійшовши до приміщення спальні будинку, що за вказаною вище адресою, ОСОБА_5 наніс удари кулаками по обличчю ОСОБА_4 .

Від нанесених ударів ОСОБА_4 зазнала фізичного болю та отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, закритої травми грудної клітки, пневмотораксу зліва, підшкірної емфіземи зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також тілесних ушкоджень у вигляді перелому 4-го лівого ребра по передній підпахвовій лінії зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначав, що свою вину визнає частково. У чому саме полягає частковість, першочергово суду не вказав, пославшись на ст. 63 Конституції України. Під час розгляду кримінального провадження змінив свою позицію та перед судовими дебатами зазначив, що повністю визнає обставини вчинення ним кримінального правопорушення, щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_4 , щодо нанесення їй тілесних ушкоджень 29.12.2020в с. Рубченки, зокрема, дії, які кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України. При цьому вказав, що кається у вчиненому.

Враховуючи таку позицію обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Зокрема, показаннями самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_4 , свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також дослідженими письмовими доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що вона познайомилася із обвинуваченим у мережі інтернет, коли перебувала у місті Біла Церква у перинатальному центрі, де вона передчасно народила свою дитину. Вони спілкувалися, зблизилися і у результаті після виписки, він приїхав за нею до лікарні. 25.08.2020 вони разом приїхали із АДРЕСА_2 , де у будинку по АДРЕСА_3 , почали співмешкати із ОСОБА_5 . Щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, потерпіла вказала, що вона повністю стверджує ті обставини, які зазначені у обвинувальному акті. Кількість та локалізація нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 відповідає дійсності, а тому уточнень та доповнень вона не має. Вперше ОСОБА_5 її побив у листопаді 2020 року. Потім побиття відбувалися все частіше. Зокрема, потерпіла у судовому засіданні ствердила ті обставини, що відбувалися в період часу з 15.03.2021 по 18.04.2021, за місцем спільного проживання з нею обвинуваченого, за адресою: АДРЕСА_1 , який систематично вчиняв по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство, яке виразилося у нанесенні ударів, словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої, а саме викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість та негативні переживання. З приводу цього вона зверталася до поліції та відносно ОСОБА_5 складалися відповідні протоколи та він притягувався судом до адміністративної відповідальності. Зазначала, що після вчинення відносно неї кримінальних правопорушень ОСОБА_5 намагався по телефону відновити з нею відносини та просив вибачення за скоєне. Покарання просила призначити обвинуваченому згідно закону в межах санкції, про що окрім наведеного безпосередньо у судовому засіданні виклала також письмово у своїй заяві (том 5 а.к.п. 46).

Щодо побиття її обвинуваченим 29.12.2020 по місцю проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що вона разом із ОСОБА_5 були у вечірній час у вказаних односельців у гостях де разом вживали спиртні напої. З часом між нею та ОСОБА_5 виникла суперечка, яка переросла у бійку, під час якої обвинувачений наносив їй тілесні ушкодження руками та ногами по різних частинах тіла, тягав за волосся. У неї боліло все тіло, особливо ребра з лівої сторони. Її госпіталізувала до лікарні швидка допомога та вона тривалий час перебувала на лікуванні. ОСОБА_5 телефонував до неї у лікарню та вибачався за скоєне. 13.01.2021 її виписали із стаціонарного лікування та вона поїхала до себе додому у село Рубченки. У кінці січня 2021 року, до місця її проживання навідувався ОСОБА_9 і вони спілкувалися.

Показання потерпілої щодо обставин вчинення кримінального правопорушення повністю узгоджуються із показаннями свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_6 суду показала, що взимку 2020 року, у один із вечорів, точної дати вона не пам`ятає в силу давності події, вона у вечірній час перебувала по місцю проживання свого співмешканця ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Там же перебувала співмешканка ОСОБА_5 ОСОБА_4 із своєю новонародженою дитиною та двоє її малолітніх дітей. До них прийшов обвинувачений ОСОБА_5 та вони проводили своє дозвілля, вживаючи разом спиртні напої.

Під час перебування за вищевказаною адресою, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , виник конфлікт, який переріс у сварку, а потім у бійку, під час якої обвинувачений наніс потерпілій ОСОБА_4 удари кулаком по обличчю та різних частинах тіла. Після чого схопив її за волосся і витягнув з будинку на вулицю. В подальшому, ОСОБА_5 взяв ОСОБА_4 за волосся та потягнув в напрямку їхнього місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 . Вона залишилася вдома з дітьми. Згодом дізналася, що ОСОБА_4 госпіталізували до лікарні, де вона її потім провідувала та бачила з тілесними ушкодження на обличчі.

Наведені показання свідка узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 , який суду зазначив, що він працював сільським головою с. Рубченки і на прохання працівників поліції 29.12.2020 був запрошений до місця проживання мешканки села ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши на місце, він побачив там працівників поліції. Будинок ОСОБА_10 був зачинений із середини. Біля будинку всюди було на землі жіноче волосся. На вимогу працівників поліції ОСОБА_5 не відчиняв двері будинку. Тоді за допомогою застосованої сили, вони відчинили двері та виявили у одній із кімнат будинку ОСОБА_11 , яка була без свідомості та побита. Викликали відразу швидку допомогу, яка її госпіталізувала, а ОСОБА_5 затримали працівники поліції. Він особисто був присутній при складанні на місці події працівниками поліції процесуальних документів та протоколів, ознайомлювався з ними, засвідчував правильність своїм підписом, зауважень і уточнень до них не мав.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання, яким просив не викликати вказаних у відповідних реєстрах доданих до обвинувальних актів свідків, зокрема: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки вони не були безпосередніми очевидцями подій. Відтак вказане клопотання було задоволено судом відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, де визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Одночасно прокурор вказав, що свідка ОСОБА_7 не виявляється можливим допитати, оскільки останній помер.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, окрім показань потерпілої та свідків, повністю доведена зібраними на стадії досудового розслідування доказами.

На підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні № 0000196, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, прокурором надані суду та досліджені безпосередньо у судовому засіданні докази, зокрема:

- витяг з кримінального провадження № 0000196, щодо внесення 30.12.2020 відомостей до ЄРДР за письмовою заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що її співмешканець ОСОБА_5 наніс їй тілесні ушкодження. Згідно з довідкою КНП ВРР «Володарська районна лікарня» від 30.12.2020 № 30 ОСОБА_4 встановлений діагноз: «ЗЧМТ, СГМ, множинні забої м`яких тканин обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, ЗТГК, Перелом 3-го ребра зліва, Підшкірна емфізема зліва». Правова кваліфікація ч. 1 ст. 122 КК України (том 4 а.к.п. 181);

- письмова заява ОСОБА_4 від 30.12.2020 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 29.12.2020, близько 19:00 наніс їй тілесні ушкодження (том 4 а.к.п. 182);

- довідка про клінічне обстеження на стан сп`яніння особи, що не є водієм транспортного засобу від 29.12.2020 № 3276, з якої вбачається, що ОСОБА_5 вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (том 4 а.к.п 183);

- постанова слідчого СВ Володарського ВП ГУНП в Київській області про призначення судово-медичної експертизи від 16.01.2021 (том 4 а.к.п. 186-188);

- висновок експерта КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 27.01.2021 № 10, відповідно до якого по даних медичної документації (медичної карти стаціонарного хворого № 1949/380/7 КНП ВРР «Володарська районна лікарня» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: Закрита травма грудної клітки. Пневмоторакс зліва. Перелом 3-го ребра зліва. Підшкірна емфізема зліва. Забій м`яких тканин голови. По даних консультативного заключення № 55/4 лікаря-рентгенолога КОБ СМЕ ОСОБА_14 від 26.01.2021 визначається перелом 4-го лівого ребра по передній підпаховій лінії зі зміщенням уламків. Описані тілесні ушкодження виникають від дії тупих предметів. По даних медичної документації (історія хвороби, консультативне заключення лікаря-рентгенолога КОБ СМЕ), тілесні ушкодження виникли 29.12.2020 та могли утворитися за обставин вказаних в постанові. Описані тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, закритої травми грудної клітки, пневмотораксу зліва, підшкірної емфіземи зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Описані тілесні ушкодження у вигляді перелому 4-го лівого ребра по передній підпаховій лінії зі зміщенням уламків відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступені тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я. По даних медичної документації ушкодження описані як «множинні», через що кількість точок прикладення сили не менше двох (том 4 а.к.п 184-185).

Відтак, дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує, як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, суд при оцінці доказів застосовує критерій доведення винуватості обвинуваченого «поза розумним сумнівом», така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Оцінюючи встановлені судом обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд доходить висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом».

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, особу винного і обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (в редакції Постанови Верховного Суду № 11 від 6 листопада 2009 року), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України (2341-14) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Характеризуючи особу обвинуваченого, слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше судимий (том 5 а.к.п. 19-20, 21-27), звільнений за відбуттям строку покарання 26.06.2020 (том 5 а.к.п. 15-16), непрацюючий, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (том 5 а.к.п. 10, 12, 13). На військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває і раніше не перебував (том 5 а.к.п. 14). По місцю проживання характеризується негативно (том 5 а.к.п. 17).

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , першочергово органом досудового розслідування було віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Виходячи із сукупності доказів, що підтверджують обставини вчинення злочину, обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, тобто жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв. При цьому в діях ОСОБА_5 відсутнє активне сприяння

розкриттю злочину, оскільки, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведених слідчих дій, він не повідомив жодних інших відомостей.

Водночас той факт, що обвинувачений визнав свою вину безпосередньо у судовому засіданні у межах обвинувачення ч. 1 ст. 122 КК України, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального протиправного діяння, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Враховуючи вище наведені положення та за результатами розгляду кримінального провадження вказана пом`якшуюча обставина не знайшла свого підтвердження у суді. Таким чином пом`якшуючих покарання обставин у ОСОБА_5 немає.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 суд відносить: рецидив кримінальних правопорушень та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень, одночасно враховуючи вищевикладене, позицію потерпілої ОСОБА_4 , яка претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, міру покарання просила призначити в межах санкції статті, про що, окрім позиції висловленої безпосередньо у судовому засіданні, вона зазначила у своїй письмовій заяві (том 5 а.к.п. 46), суд дійшов наступного висновку.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги, що він вчинив кримінальне правопорушення, маючи не зняту та не погашену судимість, положення ст. 12 КК України, відповідно до якого кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України відноситься, до нетяжких злочинів, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність двох обтяжуючих покарання обставин.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені в ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відтак, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2023, який набрав законної сили 12.09.2023, ОСОБА_5 слід остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Таке покарання буде достатнім для виправлення та запобігання вчинення ним кримінальних правопорушень, що буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, буде співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 05.08.2021, тобто з часу постановлення ухвали слідчим суддею Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2021 та таким чином зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком суду (ч. 4 ст. 70 КК України).

Підстав для застосування обвинуваченому ст. 69 КК України судом не встановлено.

Цивільний позов у об`єднаному кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо скасування арешту на тимчасово вилучені речі та речових доказів вирішено в ухвалі Володарського районного суду Київської області від 04.10.2024.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні - відсутні.

У судовому засіданні прокурор вказав на недоцільність обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у межах об`єднаного кримінального провадження у виді тримання під вартою не застосовувався, проте вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2023, за яким він вже відбуває покарання, його визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, з конфіскацією усього належного йому майна (том 4 а.к.п. 60-66). За таких обставин, суд вважає, що запобіжний захід у межах об`єднаного кримінального провадження, до набрання вироком законної сили йому - не обирати.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2023, остаточно призначити покарання у виді 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 05.08.2021, тобто з часу постановлення ухвали слідчим суддею Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2021.

Цивільний позов у кримінальному провадженні - не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, - не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1