ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14170/22

Провадження № 11-кп/4820/519/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000740 від 13 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4, ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку м. Кілія Одеської області, пенсіонерку, вдову, що зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судиму,

визнано невинуватою та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 (в редакції статті станом на 27 липня 2021 року), ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки не доведено, що в її діянні є склад кримінальних правопорушень, а також за ч. 3 ст. 358 КК України, оскільки не доведено, що таке кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

Речовий доказ - заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 жовтня 2021 року від ОСОБА_6 на реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :18:001:014 ухвалено залишити у розпорядженні реєстратора Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області ОСОБА_9 .

Арешт, накладений на вказану заяву ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року, скасовано.

Відповідно до зміненого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що вона 13 серпня 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщенні офісу АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном у великих розмірах, достовірно будучи обізнаною, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року є підроблений, умисно надала його ФОП ОСОБА_10 для виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що остання і зробила.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на заволодіння шляхом обману чужим майном у великих розмірах, приблизно о 10 год. 56 хв. 13 жовтня 2021 року ОСОБА_6 , перебуваючи в каб. № 22 Хмельницького БТІ, що по вул. Проскурівській, 15 в м. Хмельницькому , не повідомляючи про підроблений державний акт, звернулась до державного реєстратора Гвардійської сільської ради Хмельницької області ОСОБА_11 . Внаслідок цього в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку (номер запису про право власності 44532049), а даній ділянці присвоєно реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна, який є індивідуальним номером № 040.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволоділа земельною ділянкою площею 0,15 га із кадастровим номером :18:001:0141, що належить Хмельницькій територіальній громаді, ринковою вартістю станом на 13 жовтня 2021 року 371 625 грн., чим завдала Хмельницькій міській раді майнової шкоди у великих розмірах на загальну суму 371 625 грн.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вона реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на підроблення за попередньою змовою групою осіб документа, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, та надає право, з метою його подальшого використання, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману з використанням підроблених документів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, не раніше серпня 2021 року, більш точну дату не встановлено, надала можливість невстановленій слідством особі внести неправдиві відомості в бланк Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, який містить недостовірні відомості про надання їй земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення сесії Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району № 11 від 05 лютого 2009 року. Невстановлена слідством особа, в невстановлений час, в невстановленому місці, підробила Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, в який внесла недостовірні відомості про надання ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення сесії Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району № 11 від 05 лютого 2009 року.

Отримавши у невстановленої досудовим слідством особи в невстановленому місці підроблений документ, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, ОСОБА_6 почала зберігати його при собі.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України - підроблення іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 13 серпня 2021 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщенні офісу АДРЕСА_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману з використанням підроблених документів, умисно, діючи в особистих інтересах, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вважаючи, що відповідні особи не запідозрять її у використанні завідомо підробленого документа, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року підроблений, оскільки містить недостовірні відомості про надання їй земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення сесії Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району № 11 від 05 лютого 2009 року, пред?явила та надала його ФОП ОСОБА_10 , з якою уклала договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та 29 вересня 2021 року оплатила відповідні послуги. Внаслідок цього вказаній ділянці було присвоєно кадастровий номер :18:001:0141, а ОСОБА_6 отримала Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку із кадастровим номером :18:001:0141.

Продовжуючи свої умисні дії, приблизно о 10 годині 56 хвилин 13 жовтня 2021 року ОСОБА_6 , перебуваючи в каб. № 22 Хмельницького БТІ, що по вул. Проскурівській, 15 в м. Хмельницькому , звернулась до державного реєстратора Гвардійської сільської ради Хмельницької області ОСОБА_11 та надала підроблений державний акт, за результатами чого, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку (номер запису про право власності 44532049), а даній ділянці присвоєно реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна, який є індивідуальним номером № 040.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документу.

Отже, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, ч. 3 ст. 358 КК України - підроблення іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документу.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України та призначити їй покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок вважає незаконним, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Місцевий суд, досліджуючи обставини справи, упереджено і вибірково оцінив та поставив під сумнів належні та допустимі докази сторони обвинувачення. Натомість, взяв за основу показання обвинуваченої, що не підтверджується жодними доказами у справі, чим порушив принцип рівності сторін у кримінальному процесі.

Крім того, в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку судом не прийнято рішення про розподіл процесуальних витрат.

Твердження суду про те, що ОСОБА_6 не знала про несправжність Державного акту на землю не ґрунтується на зібраних та досліджених в ході судового розгляду доказах.

Судом не взято до уваги те, що у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності, згідно якої видавався Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 954830 від 27 травня 2009 року ОСОБА_12 (та іншим особам) у той же час, який зазначений у підробленому Державному акті на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЕ №?044419 від 27 травня 2009 року, відсутні відомості щодо видачі державного акту обвинуваченій (чи за дорученням) та в усіх інших державних актах наявні кадастрові номера та підписи власників, які їх отримували.

Окрім цього, копія державного акту серії ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року не містить кадастрового номеру. Натомість, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 954830 від 27 травня 2009 року та в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності такий присутній. Вказане, на його думку, підтверджує, що державний акт обвинуваченій не видавався.

Суд безпідставно проаналізував Список громадян, які подали заяви на затвердження технічної документації із землеустрою, який є додатком до рішення сільської ради від 05 лютого 2009 року № 11, згідно якого не лише ОСОБА_6 , а й ОСОБА_13 не була відображена як особа, яка подала заяву. Натомість, остання значиться у рішенні сільської ради від 05 лютого 2009 року № 11. Відповідно до висновків суду такий недолік вказує на те, що ОСОБА_6 , також могла подати відповідну заяву про передачу у власність земельної ділянки.

Судом не взято до уваги й те, що рішення сесії сільської ради є офіційним документом, у якому відображено відсутність ОСОБА_6 , як особи, якій передається у власність земельна ділянка. Вказане у сукупності із даними Книги записів реєстрації державних актів на право власності підтверджує, що обвинувачена не зверталася до сільської ради.

Твердження суду про те, що висновок комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 1633/1636/22-26 від 17 червня 2022 року не підтверджує факту перебування земельної ділянки в межах Хмельницької області, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за даними публічної кадастрової карти України земельна ділянка із кадастровим номером 681010000:18:001:0141 перебуває в межах м. Хмельницького. Обґрунтованість вказаного висновку експерта підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 686/814/22, яке постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року залишене в силі.

Місцевий суд, посилаючись на те, що державні органи вчинили відповідні дії по реєстрації земельної ділянки права власності за ОСОБА_6 , ототожнив вказане із правомірністю дій обвинуваченої, не взявши до уваги той факт, що саме внаслідок вчинення нею неправомірних дій, така реєстрація відбулась.

Суд безпідставно визнав проміжок часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (серпень 2021 року), передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, вказаний в обвинувальному акті, таким, що не доведений, оскільки саме в цей період часу вона звернулась до ФОП ОСОБА_10 та державного реєстратора Гвардійської сільської ради Хмельницької області із підробленим Державним актом на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи належність, допустимість та достатність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, місцевий суд прийшов до помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинувачену та її захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, дослідивши довідки-рахунки та акти здачі-приймання до проведених судових експертиз, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а також якщо його зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ - з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 3682 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo» («у випадку сумніву - на користь обвинуваченого»), згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Стаття 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

Отже, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли, ухвалюється виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого. Тому в цьому випадку він визнається невинуватим з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані - недоведеність вини означає доведеність невинуватості.

Також, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що особі було пред`явлено обвинувачення у вчиненні трьох окремих кримінальних правопорушень, які передбачені різними статтями та частинами статтей КК України. Дотримуючись положень процесуального закону, суд встановив фактичні обставини справи по кожному інкримінованому обвинуваченій діянню, дав відповідну оцінку доказам, які надав орган досудового розслідування, по кожному із цих кримінальних правопорушень окремо та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України навів підстави для виправдання обвинуваченої по кожному епізоду протиправної діяльності із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, надавши оцінку всім доказам у їх взаємозв`язку.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого. Тобто саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень заперечила. Суду показала, що маючи Державний акт на право власності на земельну діляну, серії ЯЕ № 044419 , виданого 27 травня 2009 року, та отриманого за сприяння покійного чоловіка, після його смерті звернулась до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_10 . з метою виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку та її реєстрації. Однак, жодного злочину не вчиняла, документів не підробляла. Просила її виправдати.

Представник потерпілого Хмельницької міської ради ОСОБА_14 показала, що Управлінням земельних ресурсів було виявлено накладання на територію дендропарку «Поділля» двох земельних ділянок, що зареєстровані для ведення особистого земельного господарства та перебувають у приватній власності. Однак, рішень щодо вказаних земельних ділянок Хмельницька міська рада не приймала. Це стало підставою для звернення до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_15 , показав, що у період з 2006 по 2012 рік він працював начальником управління Держкомзему. На підпис йому надавалася технічна документація з державними актами, однак таких актів бувало в день близько 500 штук. У зв`язку з цим, іноді вони підписувалися без технічної документації. Державні акти на підпис приносили виконавці землевпорядники. Сільські ради вели книги обліку видачі державних актів. Самі документи зберігалися в Державному земельному кадастрі з другим примірником державного акту. Рішення сільської ради зазвичай перевіряв він. Серії державних актів не перевіряв. Тобто даний свідок підтвердив, що не завжди до Державних актів додавалась розроблена технічна документація на земельні ділянки, а отже він міг видаватись і без неї.

Свідок ОСОБА_16 , заступник начальника відділу Держгеокадастру, надала місцевому суду покази про те, що до державних актів за загальним правилом мала би бути технічна документація, один примірник якої мав би зберігатися в Держгеокадастрі. В 2009 році велися книги реєстрації, куди записувалися номери реєстрації державних актів. Однак, за обставинами справи за цим номером зареєстровано інший державний акт. Бувало, що технічна документація не надавалася, звірку ніхто ніколи не робив. Ненадання другого примірника державного акту, як у цьому випадку, свідчить про його відсутність.

Свідок ОСОБА_10 , інженер землевпорядник, показала, що будучи фізичною особою підприємцем, вона на замовлення ОСОБА_6 , виготовляла технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою присвоєння кадастрового номера. Обвинувачена надала їй копію паспорта та державний акт зеленого кольору. Акт не містив кадастрового номера. Копію вказаного акта свідок засвідчила у нотаріуса, а оригінал повернула замовниці. ОСОБА_6 показала їй земельну ділянку. Після цього, вона провела заміри ділянки та особисто розробила координати через «джипіес», оскільки жодних попередніх документів (розроблений проект землеустрою) не знайшли. При цьому, у відділі Держгеокадастру була відсутня інформація про план території. По суміжних користувачах з одного боку ділянка була сформована, а тому погодження не потребувала. Вона бачила, що кадастрова система визначає цю землю як землі міста Хмельницький, але виходила з того, що у 2017 році Стуфчинецька сільська рада передала у місто 17 гектарів землі і з`ясувала, що і ця ділянка перейшла до міста. Однак зміна меж або населеного пункту не призводить до припинення права власності. Перехідні положення Закону України «Про землеустрій» передбачають випадки виготовлення технічної документації за відсутності документів.

На місцевості була прив`язка до інших земель. Конфігурація землі ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , по якій вона також виготовляла технічну документацію, відповідала тій, що була у наданих державних актах. Самостійно кадастровий номер свідок не визначала. Спеціаліст Держгеокадастру бачить ті дані, які вона вводить. Крім того, державний реєстратор аналізує документи і може відмовити у державній реєстрації. Сумнівів в оригінальності державного акту у неї не було. Згідно із публічною картою ця земля була територією міста, однак не належить до дендропарку, вона розташована за 160 метрів від його земель. Оскільки, невідповідність належності землі (селу чи місту) не була підставою для відмови у присвоєнні кадастрового номера, про існування такої вона замовниці ОСОБА_6 не повідомляла.

Свідок ОСОБА_11 , державний реєстратор, показала, що наприкінці літа чи восени 2021 року до неї зверталася ОСОБА_6 із заявою щодо реєстрації права власності на земельну ділянку. З нею був чоловік, який читав усі документи. Вони пред`явили оригінальний бланк державного акту з усіма необхідними реквізитами. В реєстрі Державного земельного кадастру вона перевірила інформацію щодо державного акту, така інформація була наявна, тому здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 . На державному акті було обтяження, однак таке не перешкоджало здійснити реєстраційні дії.

Отже, із показів вищевказаних свідків вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 , бажаючи реалізувати у повній мірі своє право на земельну ділянку, зазначену у Державному акті про право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 044419 , виданого на її ім`я 27 травня 2009 року, тобто ще за життя її чоловіка, звернулась до них для виготовлення технічної документації на землю та реєстрації такого права в державному реєстрі.

Свідок ОСОБА_18 , яка працює нотаріусом, показала, що в серпні 2021 року за зверненням ОСОБА_10 нотаріально завірила копію державного акту на землю. Вона проводила перевірку на оригінальність державного акту, який надала ОСОБА_10 . В ході неї встановила, що документ не містить потертостей та виправлень. Ствердила, що жодних сумнівів в оригінальності документу не мала.

Свідок ОСОБА_19 , яка є спеціалістом земельного аграрного центру « Карат », показала, що на замовлення Комунального підприємства по зеленому будівництву і благоустрою міста виконавчого комітету Хмельницької міської ради виготовляла проект відведення земельної ділянки дендропарку «Поділля». Однак, державним кадастровим реєстратором у реєстрації земельної ділянки було відмовлено, оскільки виявлено накладку на одну земельну ділянку повністю та на іншу частково. До вказаного проекту межі дендропарку не були встановленні, була лише визначена рішенням обласної ради площа парку. Схему земельної ділянки - дендропарку, надав замовник. Визначаючи межі дендропарку на місці, прив`язувалися до парканів, дерев. Координат земель дендропарку на момент виготовлення проекту не було, але виготовляючи проект виходили з того, що по схемі є пряма лінія, до неї і прив`язувалися. Замовник погодив площі і межі по викопіюванню, яке йому передали.

Свідок ОСОБА_20 показала, що вона є керівником Управління земельних ресурсів Хмельницької міської ради. В ході перевірки документів, виготовлених на замовлення Комунального підприємства по зеленому будівництву і благоустрою міста виконавчого комітету Хмельницької міської ради, виявила, що у вересні 2021 року було сформовано дві земельні ділянки, яким було присвоєно координати міста. Разом з тим, межі міста Хмельницького до державного кадастру не внесені. Проте існує каталог координат, сформований відділом інформації Управління земельних ресурсів Хмельницької міської ради.

Допитана у судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_21 показала, що під час проведення комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 1633-1636/22-26 правовстановлюючі документи не досліджувались, вона проводилась на підставі електронного графічного матеріалу. Пояснила, що її висновок фактично підтверджує розміщення земельної ділянки в межах міста Хмельницького, оскільки кадастровий номер земельної ділянки містить ідентифікатор міста.

Із досліджених судом першої інстанції даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП ОСОБА_10 у 2021 році, договору № 79 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки від 13 серпня 2021 року, квитанції № 49 від 29 вересня 2021 року про оплату ОСОБА_6 послуг ФОП ОСОБА_10 , заяви ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 жовтня 2021 року, Поземельної книги на земельну ділянку із кадастровим номером :18:001:0141, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20 червня 2022 року, вбачається, що обвинувачена зверталась до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_10 для виготовлення технічної документації на земельну ділянку та державного реєстратора Гвардійської сільської ради Хмельницької області ОСОБА_11 , з метою реєстрації права власності на земельну ділянку, на підставі державного акту серія ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 набула права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :18:001:0141 (т. 1, а.к.п. 147-170, 250, т. 2, а.к.п. 189-185, т. 3, а.к.п. 6, 7, 17-19).

Із даних копії Книги вчинення нотаріальних дій за 2021 рік вбачається, що 13 серпня 2021 року було засвідчено вірність копії Державного акту серії ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, виданого Управлінням Держкомзему у Хмельницькому районі Хмельницької області на земельну ділянку 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, яку надала ФОП ОСОБА_10 (т. 1, а.к.п. 180-183).

Згідно з даними висновків почеркознавчої експертизи № СЕ-19/123-21/9837-ПЧ від 24 грудня 2021 року, № СЕ-19/123-22/3805-ПЧ від 24 травня 2022 року рукописні записи в заяві про реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: в графі «телефон/еmail заявника», «оригінали документів та витяг отримала», «29.10.2021», підпис в графі «підпис заявника», підпис навпроти рукописного тексту «29.10.2021» виконані ОСОБА_6 (т. 1, а.к.п. 240-246, т. 2, а.к.п. 21-26).

Отже, із вищевказаних доказів вбачається те, що ОСОБА_6 , дійсно, зверталась до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_10 та державного реєстратора ОСОБА_11 з метою виготовлення технічної документації на землю та реєстрації права власності на земельну ділянку, а також те, що у жодного із свідків не виникло сумнівів в оригінальності Державного акту, наданого обвинуваченою.

Вказані обставини не заперечуються і стороною захисту.

Із даних копії рішення двадцять другої сесії Стуфчинецької сільської ради V скликання від 05 лютого 2009 року № 11, списку громадян, які подали заяви на затвердження технічної документації із землеустрою станом на 05 лютого 2009 року, Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею вбачається, що у вказаних документах відсутні відомості щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_6 (т. 1, а.к.п. 206, 207, 218-225).

Згідно з даними відповіді сільського голови Лісогринівецької сільської ради № 760 від 15 червня 2022 року, наданої на запит слідчого відділу Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, сільська рада не володіє інформацією про порядок обліку звернень (заяв) громадян про виділення їм земельної ділянки на території Стуфчинецької сільської ради станом на 2008-2009 роки, про строки зберігання Журналів обліку звернень громадян щодо виділення їм земельних ділянок, а тому не може повідомити чи зверталась ОСОБА_6 із заявою про виділення їй земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства на території Стуфчинецької сільської ради станом на 27 вересня 2009 року (т. 2, а.к.п. 163).

Отже, із наведених доказів вбачається, що інформація про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки відсутня, однак чи зверталась вона із відповідною заявою до Стуфчинецької сільської ради не встановлено.

Із даних матеріалів на надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельних ділянок Комунальному підприємству по зеленому будівництву та благоустрою міста виконавчого комітету Хмельницької міської ради для обслуговування дендропарку «Поділля», копій документів про створення, розширення, встановлення меж дендрологічного парку місцевого значення, наданих Комунальним підприємством по зеленому будівництву і благоустрою міста виконавчого комітету Хмельницької міської ради вбачається, що відповідно до рішення обласної ради від 11 липня 2007 року № 23-9/2007 «Про розширення та впорядкування природно-заповідного фонду області» та додатку № 6 дендропарк «Поділля» віднесено до категорії земель природно-заповідного фонду - дендропарк, площею 30,5 га.

У подальшому рішенням Хмельницької обласної ради шостого скликання № 17-18/2013 від 05 грудня 2013 року площа дендропарку була збільшена до 36,3295 га. Рішенням Хмельницької міської ради № 95 від 23 грудня 2020 року уточнено площу трьох земельних ділянок, що формують територію дендропарку «Поділля». Відповідно до положення про дендрологічний парк місцевого значення «Поділля», затвердженого наказом департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації № 29-од від 16 серпня 2021 року, площа дендропарку складає 36,3295 га. На підставі договорів № 18/07/ПВ-1, № 18/07/ПВ-2, № 18/07/ПВ-3 від 02 серпня 2021 року приватне підприємство «Земельно-аграрний центр « Карат » на замовлення Комунального підприємства по зеленому будівництву і благоустрою міста виконавчого комітету Хмельницької міської ради виготовило проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для збереження та використання дендропарку «Поділля». Такі проекти було передано для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Після цього, відомості про земельні ділянки, площею 11,9144 га та 16,3266 га було внесено до Державного земельного кадастру. У внесені відомостей щодо земельної ділянки, площею 8,0885 га було відмовлено, у зв?язку із перетином із земельними ділянками із кадастровими номерами :18:001:0141 та :18:001:0139 (т. 2, а.к.п. 60-83, 105-144).

Отже, із вказаних доказів вбачається, що межі дендропарку «Поділля» було збільшено. Під час реєстрації у Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельних ділянок, які формують дендропарк, у внесенні інформації щодо однієї ділянки відмовлено у зв`язку з її перетином із земельною ділянкою, яку було зареєстровано за ОСОБА_6 .

Натомість, із даних листів Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 10-22-0.2-964/2-22 від 26 травня 2022 року та № 1153/281-22 від 14 червня 2022 року вбачається, що відомості про межі м. Хмельницького до Державного земельного кадастру не внесені. Відсутній і проект землеустрою щодо встановлення і зміни меж м. Хмельницького, на підставі якого було прийнято постанову Верховної ради України № 3349-VI від 12 травня 2011 року «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницького і Хмельницького району Хмельницької області». Разом з тим, у Національну кадастрову систему межі населених пунктів Хмельницької територіальної громади не внесені, у зв?язку із цим не можливо надати відповідь до якої адміністративно-територіальної одиниці відноситься земельна ділянка із кадастровим номером :18:001:0141 (т. 2, а.к.п. 147, 153).

Із даних висновку оціночно-земельної експертизи № 1459/1460/22-26 від 16 травня 2022 року вбачається, що ймовірна ринкова вартість земельної ділянки із кадастровим номером :18:001:0141, площею 0,15 га, станом на 13 жовтня 2021 року та 20 жовтня 2021 року становить 95 595 грн. (т. 2, а.к.п.189-198)

Із даних висновку судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 1633-1636/22-26 від 17 червня 2022 року вбачається, що земельна ділянка із кадастровим номером :18:001:0141 накладається (нашаровується) на межі міста Хмельницького станом на 27 травня 2009 року, 13 жовтня 2021 року та 20 жовтня 2021 року, площею 0,15 га. Ймовірна ринкова вартість земельної ділянки із кадастровим номером :18:001:0141, площею 0,15 га, що розташована станом на 20 жовтня 2021 року становить 371 625 грн. (т. 2, а.к.п. 210-221).

Із даних протоколу обшуку в житловому будинку по АДРЕСА_1 , за місцем проживання обвинуваченої, від 12 травня 2022 року, протоколу обшуку квартири АДРЕСА_4 , за місцем проживання ФОП ОСОБА_10 , від 12 травня 2022 року, протоколу обшуку офісу АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_10 , від 09 травня 2022 року вбачається, що в ході проведення таких слідчих дій не було виявлено документів, зазначених в ухвалах слідчих суддів, а саме: технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої на замовлення ОСОБА_6 , Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, інших документів, пов`язаних із реєстрацією права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :18:001:0141 (т. 2, а.к.п. 227-231, 239-242, т. 3, а.к.п. 1-5).

Із рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі № 686/814/22 вбачається, що судом першої інстанції визнано незаконними та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,15 га, з кадастровим номером :18:001:0141 в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, а також державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Вказане рішення судом апеляційної інстанції залишено без змін (т. 3, а.к.п. 181-186, 223-227).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цих Кодексом.

Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків, з якими погоджується колегія суддів.

Згідно пред`явленого обвинувачення судом встановлено:

За епізодом обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

На думку сторони обвинувачення ОСОБА_6 своїми умисними, протиправними, шахрайськими діями вчинила незаконне заволодіння чужим майном, а саме земельною ділянкою, площею 0,15 га, із кадастровим номером :18:001:0141, що належить Хмельницькій територіальній громаді, вартістю станом на 13 жовтня 2021 року - 371 652 грн., чим завдала Хмельницькій міській раді майнової шкоди у великих розмірах.

Таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, оскільки докази, наявні в матеріалах справи, не підтвердили поза розумним сумнівом наявність у діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Зокрема, з об`єктивної сторони шахрайство може полягати у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.

Суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, характеризується прямим умислом та корисливою метою.

Частина 2 ст. 24 КК України визначає прямий умисел як таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Як встановлено місцевим судом, обвинувачена, з метою реєстрації права власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, звернулась до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_10 для виготовлення технічної документації із землеустрою, а також до державного реєстратора ОСОБА_11 із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень. Внаслідок вказаних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було зареєстровано право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером 68100000:18:001:0141, площею 0,15 га.

Зазначені обставини узгоджуються як із показами самої обвинуваченої, так із показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , наданими місцевому суду. Підстави сумніватися у правдивості інформації, зазначеної у державному акті, у у них не було.

Жодних інших доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 була обізнана про те, що вказана земельна ділянка їй не належить, а відомості, зазначені в державному акті є неправдивими, а отже вона заволодіває чужою земельною ділянкою, яка насправді їй не виділялась, стороною обвинувачення надано не було.

Враховуючи наведене, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що в діях обвинуваченої відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність у її діях суб`єктивної сторони даного злочину - прямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах.

За епізодом обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше серпня 2021 року, за попередньою змовою із невстановленою особою, маючи намір на підроблення Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, надала свої анкетні дані невстановленій особі з метою внесення неправдивих відомостей у вказаний державний акт.

Невстановлена слідством особа, в невстановлений час, але не раніше серпня 2021 року, в невстановленому місці, підробила Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, в який внесла недостовірні відомості про надання ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення сесії Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району № 11 від 05 лютого 2009 року. Після цього, невстановлена особа передала ОСОБА_6 підроблений Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року. Отримавши такий документ, обвинувачена почала зберігати його при собі та в подальшому, усвідомлюючи, що у неї відсутнє право власності на земельну ділянку, здійснила реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відомостей про право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :18:001:0141.

Вказаними діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, тобто підроблення іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Однак, таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження як у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку наданим органами досудового розслідування доказам, суд виходить з наступного, а саме: згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України характеризується вчиненням діяння з підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою.

Підроблення - це повна або часткова зміна змісту посвідчення або іншого офіційного документа шляхом виправлення, підчищення, дописки, витравлення тексту, підроблення підпису, відбитку печатки, штампа тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 інкримінується підроблення Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, за попередньою змовою із особою, яку досудовим розслідуванням не встановлено.

Місцевим судом встановлено, що відомості, зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, не відповідають рішенню двадцять другої сесії Стуфчинецької сільської ради V скликання № 11 від 05 лютого 2009 року, у якому відсутня інформація про виділення земельної ділянки ОСОБА_6 .

У судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України заперечила. Показала, що оформленням Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 044149 від 27 травня 2009 року займався її чоловік. Про відсутність інформації щодо виділення їй земельної ділянки у рішенні двадцять другої сесії Стуфчинецької сільської ради V скликання № 11 від 05 лютого 2009 року вона не знала.

Свідок ОСОБА_10 , інженер-землевпорядник, у судовому засіданні місцевого суду показала, що сумнівів в оригінальності державного акту, який надала обвинувачена для виготовлення технічної документації із землеустрою, у неї не було.

Свідок ОСОБА_18 , приватний нотаріус, показала, що вказаний державний акт перевірявся нею на оригінальність. Вона встановила відсутність потертостей, виправлень, а тому впевнена щодо оригінальності державного акту.

Свідок ОСОБА_11 , державний реєстратор, також надала місцевому суду покази про те, що ОСОБА_6 пред`явила їй оригінальний бланк державного акту, що містив усі необхідні реквізити.

Отже, із показань вказаних свідків вбачається, що ззовні державний акт, наданий ОСОБА_6 , не містив ознак підробки та відповідав усім вимогам до такого документу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вищевказаними доказами підтверджується той факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ, № 044149 від 27 травня 2009 року, містить дані, які не відповідають змісту рішення двадцять другої сесії Стуфчинецької сільської ради V скликання № 11 від 05 лютого 2009 року, оскільки у ньому відсутня інформація про виділення земельної ділянки ОСОБА_6 . Проте дослідженими судом доказами не доводиться той факт, що таке підроблення вчинила саме обвинувачена ОСОБА_6 (тобто внесла до нього неправдиві відомості тощо), або з цією метою надала свої анкетні дані іншій невстановленій слідством особі, яка внесла такі до вказаного державного акту.

З огляду на це, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України вчинила ОСОБА_6 .

За епізодом обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Із обвинувального акту вбачається, що 13 серпня 2021 року ОСОБА_6 , знаючи, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року підроблений, пред`явила та надала його ФОП ОСОБА_10 , з якою уклала договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та 29 вересня 2021 року оплатила такі послуги. Внаслідок цього вказаній ділянці було присвоєно кадастровий номер :18:001:0141, а обвинувачена отримала Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на дану земельну ділянку.

Крім того, 13 жовтня 2021 року, близько 10 год. 56 хв., ОСОБА_6 звернулась до державного реєстратора Гвардійської сільської ради Хмельницької області ОСОБА_11 та надала підроблений державний акт. В результаті вказаних дій, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про право власності ОСОБА_6 на вищезазначену ділянку.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використала завідомо підроблений документ.

З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред`явленні їх (для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного).

Для кваліфікації діянь особи за ч. 4 ст. 358 КК України важливе значення має суб`єктивна сторона вчинення злочину, яка характеризується прямим умислом.

Тобто, особа, яка пред`являє документ, має усвідомлювати, що цей документ є підробленим.

Із показань самої обвинуваченої вбачається, що усіма питаннями, що пов`язанні із реєстрацією земельної ділянки, займався її чоловік, вона ж лише підписувала надані ним документи. Після його смерті, Державний акт на право власності на земельну ділянку вона передала своєму пасинку, який і займався подальшим оформленням документів. Інформацією про те, що даний державний акт містить неправдиві відомості вона не володіла.

Свідок ОСОБА_10 , інженер-землевпорядник, у судовому засіданні місцевого суду показала, що сумнівів в оригінальності державного акту, який надала обвинувачена для виготовлення технічної документації із землеустрою, у неї не було.

Свідок ОСОБА_18 , приватний нотаріус, показала, що вказаний державний акт перевірявся нею на оригінальність. Вона встановила відсутність потертостей, виправлень, а тому впевнена щодо оригінальності державного акту.

Свідок ОСОБА_11 , державний реєстратор, також надала місцевому суду покази про те, що ОСОБА_6 пред`явила їй оригінальний бланк державного акту, що містив усі необхідні реквізити.

Такі покази свідків, а також вищевказані письмові докази, жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а навпаки дають підстави для сумніву у тому, що обвинуваченій, могло бути відомо, перед тим як вона надала його землевпоряднику та державному реєстратору, про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 044419 від 27 травня 2009 року, який є предметом інкримінованого злочину, є підробленим.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на переконання колегії суддів, такі не можуть бути визнанні достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З огляду на це, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що у діях обвинуваченої не має всіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: в її діях відсутня його суб`єктивна сторона у виді попередньої обізнаності (завідомої) у тому, що Державний акт про право власності на земельну ділянку, який вона використала, був підроблений.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд порушив принцип рівності сторін у кримінальному процесі, оскільки досліджуючи обставини справи, упереджено і вибірково оцінив та поставив під сумнів належні та допустимі докази сторони обвинувачення, а показання обвинуваченої, які не підтверджуються жодними доказами у справі, взяв за основу, на увагу колегії суддів не заслуговують, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і інтересів, передбачених цим Кодеком.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

На думку колегії суддів, в ході розгляду даного кримінального провадження місцевим судом було створено необхідні умови для забезпечення рівності сторін в реалізації їх процесуальних обов`язків.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд надав оцінку усім доказам, зібраним стороною обвинувачення під час досудового розслідування, після безпосереднього їх дослідження у судовому засіданні, зокрема, як письмовим доказам, так і показанням обвинуваченої, представника потерпілого та свідків.

При цьому суд першої інстанції жодним чином не порушив принципу рівності сторін перед законом та судом, оскільки не допустив ні привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених КПК України, за різними ознаками, ні надав їм додаткових гарантій ні під час доведення своїх вимог чи заперечень, ні під час виступу у судових дебатах.

З вироку суду вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, дослідивши усі обставини кримінального провадження, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності, не надавши переваги жодному із них. Незгода ж прокурора з такою оцінкою доказів, яка призвела до винесення виправдувального вироку, не може свідчити про порушення рівності сторін у кримінальному процесі.

Доводи прокурора про те, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_6 не знала про підробку державного акту на землю, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що жодним прямим чи непрямим доказом зворотнього не підтверджено.

Що стосується доводів прокурора про те, що у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності відсутні відомості щодо видачі державного акту обвинуваченій (чи за дорученням), натомість під номером, вказаним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЕ №?044419 від 27 травня 2009 року, зареєстровано державний акт на ім?я іншої особи, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №?044419 від 27 травня 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , вбачається, що даний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди за номером № 67 (т. 1 а.к.п. 226).

Натомість, у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди під номером № 67 зареєстровано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №?954830 від 27 травня 2009 року на ім`я ОСОБА_12 (т. 1 а.к.п. 218-225).

Однак, зазначені докази лише підтверджують, що відомості, вказані у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №?044419 від 27 травня 2009 року, виданому на ім`я обвинуваченої, не відповідають інформації що міститься у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди, однак жодним чином не доводять причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованих їй злочинів.

Відсутність кадастрового номеру у державному акті серія ЯЖ №?954830 від 27 травня 2009 року також не свідчить про те, що ОСОБА_6 підробила вказаний документ.

Доводи прокурора про те, що місцевим судом безпідставно вказано про відсутність у Списку громадян, які подали заяви на затвердження технічної документації із землеустрою, який є додатком до рішення сільської ради від 05 лютого 2009 року № 11, інформації щодо ОСОБА_13 , яка натомість зазначена у самому рішенні, свідчить про те, що ОСОБА_6 , також могла подати відповідну заяву про передачу у власність земельної ділянки, оскільки вказане не перевірялось, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на таке.

Так, із відповіді сільського голови Лісогринівецької сільської ради № 760 від 15 червня 2022 року, наданої на запит слідчого відділу Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, вбачається, що сільська рада не володіє інформацією про порядок обліку звернень (заяв) громадян щодо виділення їм земельної ділянки на території Стуфчинецької сільської ради станом на 2008-2009 роки, а також про строки зберігання Журналів обліку таких звернень, а тому не може повідомити чи зверталась станом на 27 вересня 2009 року ОСОБА_6 із відповідною заявою до Стуфчинецької сільської ради (т. 2, а.к.п. 163).

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили, що обвинувачена не зверталась до сільської ради із заявою про виділення їй земельної ділянки.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 підробила Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №?044419 від 27 травня 2009 року, оскільки у рішенні сільської ради від 05 лютого 2009 року № 11 та у Книзі записів реєстрації державних актів відсутні інформація щодо виділення їй земельної ділянки, на увагу апеляційного суду не заслуговують, оскільки сукупність зібраних у справі доказів не підтверджує, що саме вона підробила державний акт, а у подальшому будучи обізнаною про це, його використала та заволоділа чужим майном шляхом обману.

Твердження прокурора про безпідставне зазначення місцевим судом того, що висновок комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 1633/1636/22-26 від 17 червня 2022 року не підтверджує факту перебування земельної ділянки в межах Хмельницької області, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за даними публічної кадастрової карти України земельна ділянка із кадастровим номером 681010000:18:001:0141 перебуває в межах м. Хмельницького, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 1633-1636/22-26 від 17 червня 2022 року, при його складанні експертом використовувалась Постанова Верховної ради України «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницький і Хмельницького району Хмельницької області» № 3349-VI від 12 травня 2011 року, відповідно до якої межі м. Хмельницького були збільшені, зокрема за рахунок земель, що знаходились у віданні Стуфчинецької сільської ради (т. 2, а.к.п. 189-199).

Натомість, відповідно до Державного акту на право власності на землю, такий був виданий 27 травня 2009 року, тобто до зміни меж м. Хмельницького.

Вказана експертиза проводилась на підставі відомостей про координати поворотних точок меж, обмежень, угідь об`єкту державного земельного кадастру в районі дендропарку «Поділля» по вул. Старокостянтинівське шосе , наданих структурним підрозділом Хмельницької міської ради, яка є потерпілою у даному кримінальному провадженні, - Управлінням земельних ресурсів.

Разом з тим, такі відомості не містять інформації про дату їх виготовлення.

Технічна документація із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером :18:001:0141, виготовлена в 2021 році, Поземельна книга на вказану земельну ділянку відкрита 07 жовтня 2021 року, а тому такі документи не містять інформації про розташування спірної земельної ділянки станом на 27 травня 2009 року.

Крім того, із листа заступника начальника управління начальника відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 1153/281-22 від 14.06.2022 року вбачається, що кадастровий номер з КОАТУ :18:001:0141) міста Хмельницького присвоєно земельній ділянці згідно існуючих уточнених індексних кадастрових карт Хмельницької області, які були внесенні до Національної кадастрової системи України. В той же час в Національній кадастровій системі межі населених пунктів Хмельницької територіальної громади не внесені, тому надати чітку відповідь до якої адміністративно-територіальної одиниці відноситься земельна ділянка з кадастровим номером :18:001:0141 на даний час немає можливості (т. 2, а.к.п. 153).

Вказане також підтверджується показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , листом судового експерта ОСОБА_22 від 14.06.2023 року (том 3 а.к.п. 219-221).

Враховуючи наведене, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що висновок комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 1633/1636/22-26 від 17 червня 2022 року не підтверджує факту перебування земельної ділянки в межах міста Хмельницького.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд безпідставно ототожнив реєстрацію державними органами земельної ділянки за ОСОБА_6 із правомірністю дій обвинуваченої, не врахувавши, що саме внаслідок вчинення нею неправомірних дій, така реєстрація відбулась, апеляційний суд до уваги не бере з огляду на те, що в ході судового розгляду не доведено, що ОСОБА_6 , користуючись своїм правом на реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, вчинила інкриміновані їй кримінальні правопорушення.

Так, обвинувачена, з метою реєстрації права власності на земельну ділянку, звернулась до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_10 , яка виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Після виготовлення вказаної документації ОСОБА_6 подала заяву державному реєстратору, внаслідок цього право власності на земельну ділянку було зареєстровано за нею.

Однак, вказані обставини не свідчать про наявність в діях ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Що стосується проміжку часу, в який на думку сторони обвинувачення ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: серпень 2021 року, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, сторона обвинувачення в ході судового розгляду змінила обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , а саме: конкретизувала період часу, у який обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, - не раніше серпня 2021 року.

Однак, вказані зміни органом досудового розслідування обґрунтовані не були.

Місцевий суд правильно встановив, що такий період, жодним доказом не підтверджений, оскільки збігається із виготовленням проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, який було виготовлено на замовлення обвинуваченої за договором від 13 серпня 2021 року.

Жодних достатніх доказів на підтвердження того, що дане кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_6 , в тому числі, не раніше серпня 2021 року, сторона обвинувачення не надала.

З огляду на те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, суд першої інстанції, діючи в межах визначених кримінальним процесуальним законом повноважень, урахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення про виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінальних правопорушень та за ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із тим, що не доведено що кримінальне правопорушення вчинила обвинувачена.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що суд не прийняв рішення щодо розподілу процесуальних витрат, є слушними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається рішення щодо процесуальних витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, у даному кримінальному провадженні було проведено судові експертизи, витрати за проведення яких в загальній сумі становили 18 705 грн. 80 коп., а саме: почеркознавча експертиза № СЕ-19/123-21/9837-ПЧ від 24 грудня 2021 року (2745 грн. 92 коп.); почеркознавча експертиза № СЕ-19/123-22/3805-ПЧ від 24 травня 2022 року (2745 грн. 92 коп.); оціночно-земельна експертиза № 1459/1460/22-26 від 16 травня 2022 року (5663 грн. 10 коп.), оціночно-земельна експертиза № 1633-1636/22-26 від 17 червня 2022 року (7550 грн. 80 коп.).

Однак, суд, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 , в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 374 КК України не прийняв рішення про розподіл процесуальних витрат, які з урахуванням виправдання ОСОБА_6 підлягають віднесенню на рахунок держави.

А тому, вирок у вказаній частині підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України.

В іншій частині вирок суду є законним, обґрунтованим, та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення питання процесуальних витрат змінити.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз (почеркознавчих та земельно-оціночних) в розмірі 18 705 грн. 80 коп. віднести на рахунок держави.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3