Справа № 308/3074/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2024 року м. Ужгород
Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що гр. ОСОБА_5 просить прийняти міри до пошуку належного йому авто марки «Land Range Rover» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який 15 вересня 2023 року залишив на стоянці біля ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою м. Ужгород, Слов`янська Набережна, 1, після чого повернувся за місцем проживання до Львівської області. 17.02.2024 року приїхавши до м. Ужгорода, виявив відсутність належного йому автомобіля, який попередньо залишив на вищезазначеній стоянці.
В ході обшуку автомобіля марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , 25.02.2024, який знаходився в с. Сусково, Мукачівського району, що проводився у присутності користувача вказаного ТЗ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 .
Згідно реєстраційної картки на ТЗ автомобіль марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_7 , меш. АДРЕСА_1 .
Відповідно до постанови слідчого, від 26.02.2024 року вищеперераховані предмети визнано речовими доказами у кримінальному проводженні, оскільки вони можуть містити сліди кримінального правопорушення та іншу необхідну інформацію для проведення подальшого досудового розслідування та встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження.
З урахуванням наведеного та з метою збереження вилученого майна як речового доказу у кримінальному провадженні, прокурор у клопотанні просить накласти на нього арешт. У випадку не застосувавши вказані заходи, можуть призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
18.03.2024 року від представника особи в якої вилучене майно перебувало в користуванні ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення щодо накладення арешту на вилучене майно, доводи яких зводяться до того, що ОСОБА_8 придбала вилучений автомобіль у ОСОБА_7 , який виїхав з території України, у зв`язку з чим вона не змогла переоформити автомобіль на себе.
Також вказує, що ОСОБА_8 підозра у даному кримінальному провадженні не повідомлялась.
Крім того зазначає про незаконність проведеного обшуку автомобіля, оскільки до клопотання не долучено на ухвали слідчого про надання такого дозволу, ані заяви власника (користувача) майна про дозвіл на проведення огляду автомобіля.
Також представник вказує на необґрунтованість, невмотивованість постанови слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом.
З урахуванням наведеного та посилаючись на норми КПК України, практику Європейського Суду з прав людини представник просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Власник та користувач майна у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За даними витягу з ЄРДР вбачається, що гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, згідно долученої до клопотання копії ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.02.2024 року та інформації з системи документообігу суду «Д-3» слідує, що слідчим суддею був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки було встановлено достатньо доказів про можливу причетність останньої до даного кримінального правопорушення.
Разом з тим, 25.02.2024 року в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України слідчим СВ Ужгородського РУП ОСОБА_13 було проведено обшук автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває в користуванні ОСОБА_8 ..
Так, згідно протоколу обшуку від 25.02.2024 року, в ході такого було виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 .
Згідно реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також згідно інформації з системи документообігу суду «Д-3» встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2024 року було задоволено клопотання слідчого та встановлено, що обшук, який проводився 25.02.2024 року в автомобілі «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , був проведений відповідно до закону з наданням дозволу на обшук.
Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 26.02.2024 року вилучене майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Так, на переконання слідчого судді вилучене майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, є речовими доказами, оскільки в ході розгляду даного клопотання було встановлено можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення даного кримінального правопорушення, а є достатні підстави вважати, що в автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується остання, міг зберегти на собі сліди злочину, чи містить інші відомості, які маються важливе значення для доказування у кримінальному провадженні.
Також прокурором, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення судових експертиз, а також встановленню істини у справі.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання та арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_4 , що упаковано в спец. пакет НПУ WAR 0003238;
-автомобіль марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , що поміщений на спец. майданчик Ужгородського РУП, за адресо: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 10 А.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 05.04.2024 року о 10 год. 25 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1