Справа № 133/1593/24
Провадження №1-кп/132/302/24
Вирок

Іменем України

27 листопада 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 09 січня 2024 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Медведівка Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілої особи - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 - 07 червня 2023 року тимчасово проживаючи за місцем проживання свого батька ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , в одній із кімнат цього житлового будинку, виявив банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , та мобільний телефон, які належали його батькові, та за відсутністю останнього, вирішив ними скористатися. Отримавши доступ до мобільного телефону, у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом. Реалізуючи даний злочинний умисел, ОСОБА_7 з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, встановив на свій мобільний телефон марки (моделі) «Samsung A30» - мобільний додаток «Приват24», який згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», є інформаційною (автоматизованою) системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінгу), в тому числі електронними платежами та банківськими переказами, та від імені батька ОСОБА_8 , створив обліковий запис (акаунт) на ім`я останнього. Для підтвердження входу до додатку, ОСОБА_7 скористався мобільним телефоном батька, на який зателефонував працівник АТ «КБ «ПриватБанк», якому він видав себе за батька ОСОБА_8 , що не відповідало дійсності, після чого, створив віртуальну картку, змінив фінансовий номер до банківської картки АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , на власний мобільний номер НОМЕР_2 . Цього ж дня, о 13год.59хв. ОСОБА_7 здійснив вхід до застосунку від імені свого батька ОСОБА_8 , здійснив перерахунок грошових коштів з банківської картки останнього, на власну банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , а також поповнення віртуальної картки АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , для погашення кредиту, тим самим незаконно заволодів шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 5887грн.00коп., спричинивши останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Він же, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, з метою особистого збагачення, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою застосунку «Приват24» АТ «КБ «ПриватБанк», який є системою дистанційного керування банківським рахунком, в період часу з 31 жовтня 2023 року по 20 листопада 2023 року, неодноразово здійснював вхід до застосунку від імені свого батька ОСОБА_8 , та здійснював різного роду фінансові операції його грошових коштів (перекази, зняття коштів, розрахунок за послуги), та інш. Так, 31 жовтня 2023 року о 15год.44хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot» з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 4020грн.10коп. Вподальшому, 01 листопада 2023 року о 00год.04хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював перерахунок грошових коштів з банківської картки батька, на ще одну власну віртуальну банківську картку АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , а також здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot», яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 703грн.52коп. Вподальшому, 04 листопада 2023 року в період часу з 13год.08хв. по 18год.46хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot» з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, поповнення особистого номеру мобільного телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , та власної банківської картки АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , з банківської картки батька, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 3147грн.82коп. Вподальшому, 08 листопада 2023 року в період часу з 10год.15хв. по 22год.47хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , розрахувався банківською карткою батька, шляхом безконтактної оплати за продукти харчування у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому за адресою: АДРЕСА_2 ; у кіоску «CoffeBreak», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та у магазині «Домашній Маркет», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 1571грн.30коп. Вподальшому, 09 листопада 2023 року в період часу з 00год.49хв. по 22год.54хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot», з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, та купівлю продуктів харчування банківською карткою батька, шляхом безконтактної оплати у магазині «Домашній Маркет», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 6278грн.00коп. Вподальшому, 10 листопада 2023 року в період часу з 02год.03хв. по 17год.28хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot», з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 9800грн.00коп. Вподальшому, 12 листопада 2023 року в період часу з 00год.38хв. по 17год.06хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot» з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, та зняття грошових коштів з банківської картки батька, на автозаправному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 2859грн.00коп. Вподальшому, 13 листопада 2023 року в період часу з 00год.17хв. по 21год.24хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot» з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, та розрахування банківською карткою батька, шляхом безконтактної оплати за продукти харчування у кіоску «CoffeBreak», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 18809грн.00коп. Вподальшому, 14 листопада 2023 року в період часу з 11год.12хв. по 15год.38хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював зняття готівки з банківської картки батька у банківському терміналі, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 620грн.79коп. Вподальшому, 15 листопада 2023 року в період часу з 11год.03хв. по 13год.37хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-казино «Cosmolot» з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 10187грн.00коп. Вподальшому, 16 листопада 2023 року о 15год.05хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював покупку продуктів харчування банківською картою батька, шляхом безконтактної оплати у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 298грн.92коп. Вподальшому, 17 листопада 2023 року о 13год.27хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-лотереї « ІНФОРМАЦІЯ_5 », з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 5000грн.00коп. Вподальшому, 19 листопада 2023 року в період часу з 15год.01хв. по 16год.04хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-лотереї « ІНФОРМАЦІЯ_5 », з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, та зняття готівки з банківської картки батька у банківському терміналі, розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , для задоволення власних потреб, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 6330грн.00коп. Вподальшому, 20 листопада 2023 року в період часу з 21год.01хв. по 21год.37хв. ОСОБА_7 під час спільного проживання з батьком ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював поповнення акаунту онлайн-лотереї «УНР», з банківської картки батька, яку ОСОБА_7 вказав на сайті при реєстрації та створенні власного акаунту, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами шляхом обману, належними ОСОБА_8 у сумі 1000грн.00коп. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 70625грн.45хв.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, зазначивши, що дійсно 07.06.2023 року тимчасово проживаючи у свого батька ОСОБА_7 , в одній із кімнат житлового будинку, виявив банківську картку ІНФОРМАЦІЯ_6 , та мобільний телефон, які належали його батькові, та за відсутністю останнього, вирішив ними скористатися. Встановивши на свій мобільний телефон мобільний додаток ІНФОРМАЦІЯ_7 , від імені свого батька створив відповідний обліковий запис (акаунт) на ім`я батька ОСОБА_7 . Для підтвердження входу до цього додатку, скористався мобільним телефоном батька, на який зателефонував працівник банку ІНФОРМАЦІЯ_6 , якому він видав себе за батька ОСОБА_8 , що не відповідало дійсності, після чого, створив віртуальну картку, змінив фінансовий номер до банківської картки, на власний мобільний номер НОМЕР_6 . В подальшому здійснив вхід до застосунку від імені свого батька, здійснив перерахунок грошових коштів з банківської картки останнього, на власну банківську картку ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також поповнення віртуальної картки ІНФОРМАЦІЯ_6 , для погашення кредиту, на загальну суму 5887грн.00коп. Окрім цього, він за допомогою застосунку "Приват24", в період часу з 31.10.2023 року по 20.11.2023 року, неодноразово здійснював вхід до застосунку від імені свого батька ОСОБА_8 , та здійснював різного роду фінансові операції його грошових коштів (перекази, зняття коштів, розрахунок за послуги), на загальну суму 70625грн.45хв.

Потерпіла особа - ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що мав у володінні банківську картку ІНФОРМАЦІЯ_6 , та мобільний телефон, якими незаконно заволодів його син ОСОБА_7 , за допомогою яких здійснив різного роду фінансові операції з його грошовими коштами, чим завдав йому матеріальної шкоди. Просить суворо сина ОСОБА_7 не карати, дати шанс на виправлення, шляхом призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, та за ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Прокурор ОСОБА_9 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, та призначити його покарання: за ч.1 ст.190 КК України - 1 (один) рік обмеження волі; за ч.2 ст.190 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком, визначеним судом. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Суд погоджується з такою позицією, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесені до проступку (ч.1 ст.190 КК України) та нетяжкого злочину (ч.2 ст.190 КК України).

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження №0000025 від 09 січня 2024 року, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі Медведівка Козятинського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, неодружений, офіційно непрацевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 01.02.2024 року, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

За довідкою-характеристикою № 296, виданою 11.03.2024 року Махнівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, будь-якими матеріалами компрометуючого характеру відносно ОСОБА_7 сільська рада не відає.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, складених 06.02.2024 року Комунальним підприємством «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради, ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування визначено обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку, а обставиною, яка обтяжує його покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних (близьких) відносинах.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 : вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; молодий вік цієї особи; щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних (близьких) відносинах

Санкція частини 1 статті 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Санкція частини 2 статті 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

За приписами частини 1 статті 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Абзацами 1, 2 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За приписами статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 КК України, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами статті 75 КК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Для застосування положень статті 75 КК України, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

При цьому в аспекті застосування положень статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

З урахуванням наведеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; особи обвинуваченого ОСОБА_7 та способу його життя, беручи до уваги наявність декількох обставин, які пом`якшують його покарання, суд прийшов до висновку, що вищезазначені судом обставини у їх сукупності не свідчать про ОСОБА_7 , як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності, та не свідчать про неможливість звільнення його від покарання з випробуванням.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення від відбування остаточного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України.

При визначенні даного покарання, судом враховано, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

З урахуванням вищенаведеного, визначене даним вироком покарання, відповідає принципам справедливості.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді:

-за ч.1 ст.190 КК України - 1 (один) рік обмеження волі;

-за ч.2 ст.190 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 27 листопада 2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя