Справа № 283/2351/24
Провадження №1-кс/283/497/2024
У Х В А Л А

15 жовтня 2024 року м. Малин

Слідчий суддя Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2024 року за №0000341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 248 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту, в обґрунтування якого зазначила, що 10.10.2024 СВ ВП №1Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000341 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 248 КК України, з тих підстав, що 09.10.2024 близько 23 години невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи автомобіль марки «Нива», перебуваючи в лісовому масиві, поблизу с. Крушники Коростенського району Житомирської області, здійснювали незаконне полювання.

10.10.2024 в період часу з 02:00 год. по 03:24 год. проведено огляд місця події за адресою: Житомирська область, Коростенський район, неподалік с. Крушники, координати 50.7780902, 29.0755092, під час якого виявлено автомобіль марки «ВАЗ» модель «Нива 1600» реєстраційний номер НОМЕР_1 , предмет ззовні схожий на ліхтарик, який поміщено до спецпакету № RAW0034785, також предмет схожий на пластикову трубу-триногу, яку опечатано біркою, тепловізор «Pulsar» № НОМЕР_2 , який поміщено до спецпакету № RAW0034784. З місця ОМП вилучено: предмет ззовні схожий на ліхтарик, предмет схожий на пластикову трубу-триногу та тепловізор «Pulsar».

10.10.2024 в період часу з 09:20 год. по 10:01 год. проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , координати 50.7780902, 29.0755092, під час якого виявлено автомобіль марки «ВАЗ» модель «Нива 1600» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, за адресою: Житомирська область, Коростенський район, м. Малин, вул. Захарченка, 16.

Опитаний ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказав, що він працює на посаді голови президії Малинської районної УТМР, та повідомив, що 09.10.2024 року йому зателефонував ОСОБА_5 та вказав, що чули в лісі постріли, виявили автомобіль та спіймали одного чоловіка. ОСОБА_4 вказав, що коли він приїхав на місце події, то побачив автомобіль ВАЗ 2121 (Нива) реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким, як йому відомо, користується ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_1 , та невідомого чоловіка, який вказав, що його ім`я ОСОБА_7 , після чого він викликав працівників поліції.

З метою забезпечення належного проведення судових експертиз, збереження речового доказу у стані придатному для подальшого використання у кримінальному провадженні, забезпечення відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим у кримінальному провадженні, а також з метою тимчасового позбавлення можливості відчужувати вказане майно прокурор просив накласти на нього арешт, оскільки в інший спосіб без накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ» модель «Нива 1600» реєстраційний номер НОМЕР_1 , предмет ззовні схожий на ліхтарик який поміщено до спец, пакету № RAW0034785, також предмет схожий на пластикову трубу триногу, яку опечатано біркою, тепловізор «Pulsar» № НОМЕР_2 , який поміщено до спец, пакету № RAW0034784.pe зробити не можливо.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Перевіривши надані матеріали та дослідивши докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. У клопотанні жодним чином не обґрунтована потреба досудового розслідування, яка виправдовує ступінь втручання у права і свободи власника вилученого майна .

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які прокурор вказує у клопотанні про арешт майна.

На переконання слідчого судді, посилаючись у клопотанні, що вилучені під час огляду місця події предмети, є речовими доказами у кримінальному провадженні та наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для їх арешту, прокурор повинен був надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, відповідних доказів того, що ліхтарик, пластикова труба, тепловізор та автомобіль, є предметами та доказами у кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 248 КК України, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні прокурора, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень. Крім того, слідчий суддя вважає, що у клопотанні не було доведено необхідність накладення арешту на це майно, конкретно не вказано підставу для накладення арешту, а лише формально викладено зміст ст.ст. 98, 170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2024 року за №0000341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 248 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1