Провадження № 1-кс/742/1774/24
Єдиний унікальний № 742/6193/24
У Х В А Л А

іменем України

29 жовтня 2024 року м. Прилуки

Слідчий суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Прилуки скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про незаконне затримання, подану в порядку ст.206 КПК України,

установив:

28 жовтня 2024 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в якій просить суд постановити ухвалу, якою зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити з під варти ОСОБА_4 , який був незаконно затриманий поліцією 25.10.2024 р. о 12 год. в м. Прилуки , та доставлений та утримується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає такі дії поліції, та працівників РТЦК та СП є правовим свавіллям, оскільки жодним чинним нормативно-правовим актом, законом, підзаконними актами, не надано повноважень як працівниками поліції так і ТЦК затримувати та утримати громадян.

Вислухавши пояснення прокурора, який просив відмовити у задоволенні даної скарги оскільки така не ґрунтується на вимогах Закону, представника Прилуцького РВП ГУМВС в Чернігівській обл., адвоката, яка підтримала подану скаргу, та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Від начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 надійшов лист пояснення з відповідними додатками, в якому зазначено, що під час оповіщення 25 жовтня 2024 року групою оповіщення сумісно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 ,був зупинений військовозобов`язаний ОСОБА_4 у якого був відсутній військово обліковий документ,в зв`язку із чим відповідно до пункту 54 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердж. Постановою КМУ від 16.05.2024 р.№ 560 останній був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після перевірки було встановлено, війсковозобов`язаний ОСОБА_4 підлягає призову на військову службу, відстрочка відсутня. Для визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_4 25.10.2024 р. був направлений для проходження ВЛК,про що свідчить відповідне направлення № 5376.

За рішенням ВЛК війсковозобов`язаний ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби та у цей день був призначений в команду на відправку до навчального центру, про що свідчить відповідна довідка ВЛК № 2726 від 25.10.2024 р.

Станом на 28.10 2024 р. ОСОБА_4 перебуває у навчальному АДРЕСА_1 та зарахований до списків даного навчального центру .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1,17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної НОМЕР_1 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відтак, призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, що передбачений ст. 65 Конституції України, та не є незаконним утриманням особи.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду даної скарги ОСОБА_4 не є особою, позбавленою свободи за відсутності судового рішення та не утримується в приміщенні вказаного ТЦК.

Крім того, слід зазначити, що стаття 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосовувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Із змісту ч. 2, 3 ст. 206 КПК України слідує, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст. 206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

До того ж, слідчий суддя за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку ст. 206 КПК України, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, системний аналіз положень вказаних норм КПК України та Закону України "Про попереднє ув`язнення" призводить до висновку про те, що статтею 206 КПК України врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею за законністю тримання осіб під вартою. При цьому, зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений виключно під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (заяви), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України та якщо оскаржувані дії врегульовані нормами КПК України.

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуванням ними кримінального правопорушення у межах будь-якого кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні підстави, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження у порядку ст. 206 КПК України.

Також, слідчий суддя не вправі надавати оцінку діям службових осіб територіальних центрів комплектування та військової частини щодо виконання порядку проведення призову громадян України на військову службу під час загальної мобілізації.

У той же час, з поданої заяви вбачається, про нібито безпідставне затримання ОСОБА_4 відбулося працівниками поліції та ІНФОРМАЦІЯ_3 не в межах кримінального провадження, а у зв`язку з його статусом військовозобов`язаного, тобто в межах виконання представниками РТЦК та СП своїх адміністративних функцій, контроль за дотриманням яких, не входить в межи судового контролю слідчого судді.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку із викладеним, приходжу до висновку, про наявність правових відстав для відмови в задоволення даної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 24, 26, 206 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про незаконне затримання, подану в порядку ст.206 КПК України відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6