Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2024 року м. Рівне

Справа № 161/8149/18

Провадження № 11-кп/4815/111/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000752 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року стосовно

ОСОБА_7 , котра народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Луцьк Волинської області, громадянки України, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и л а :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч.1 ст. 121 КК на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на неї обов`язків. передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Судом частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на її користь 2571,95 грн. матеріальної шкоди, компенсації 30 000 моральної шкоди та 30 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Також цим вироком вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 25.02.2018 близько 04.07 год., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Версаль», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, нанесла кілька ударів скляним келихом в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_5 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили непоправне знівечення обличчя, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці). Згідно висновку судово-медичного експерта №196 від 01.03.2018 закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянка чола,верхньої повіки правого ока, брови, вилиці) за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 6 діб. За висновком судово-медичного експерта №333 від 03.05.2018 при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_5 були виявлені рубці на обличчі, які являють собою сліди заживших різано-рваних ран. Згідно поданих медичних документів для усунення рубців на обличчі ОСОБА_5 необхідне оперативне втручання косметична операція, тому дані рубці являються невиправними.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вказаний вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Під час апеляційного розгляду стороною захисту було змінено апеляційні вимоги та висловлено прохання щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст. 121 КК на ч.1 ст. 125 цього Кодексу, та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК і закриття кримінального провадження.

На обґрунтування цих вимог зазначила, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували наявність кваліфікуючої ознаки як знівечення обличчя потерпілої ОСОБА_5 . Вказала, що під час участі потерпілої у судових засіданнях також були відсутні візуальні критерії, за якими можна було вказувати про знівечення обличчя.

Обвинувачена також зауважила, що місцевим судом було безпідставно відхилено її показання та свідка ОСОБА_13 щодо обставин події, зокрема щодо механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень, а досліджені докази спростовують версію сторони обвинувачення щодо причин виникнення конфлікту та обставин нанесення ОСОБА_14 потерпілій удару келихом в обличчя.

Зазначено, що під час досудового розслідування огляд місця події не проводився, очевидці події не встановлювались, предмети, від яких потерпіла могла отримати порізи обличчя або їх осколки з місця події не вилучались. Апелянт покликалась на те, що судом було помилково визнано належним доказом протокол слідчого експерименту від 08.05.2018 з участю свідка ОСОБА_15 , оскільки він є близьким другом потерпілої, і саме вони були ініціаторами цього конфлікту, стосовно них проводилось досудове розслідування за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_16 .

На думку апелянта, місцевий суд неправильно виклав зафіксовані на відео з нічного клубу «Версаль» окремі обставини події, у тому числі, і щодо нанесення обвинуваченою вказаного у вироку удару келихом в обличчя потерпілої, адже на цьому відео такого не вбачається, а також вважає, що даний речовий доказ був отриманий у не передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) спосіб.

Крім того, вказала, що при проведенні судово-медичної експертизи, експертом в основу висновку було покладено витяг із амбулаторної карти та довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 , які під час досудового розслідування слідчим в якості доказів не витребовувались і до матеріалів кримінального провадження не приєднувались, в порядку ст. 290 КПК стороні захисту не відкривались. При цьому, судово-медичним експертом ОСОБА_17 було проведено не додатково судово-медичну експертизі, як було зазначено у постанові слідчого, а повторну, хоча не мав права її проводити, оскільки повторна експертиза не може проводитись тим самим експертом, що проводив первинну експертизу.

Також обвинувачена вказала на те, що після чергової зміни головуючого судді у цій справі, суддя ОСОБА_18 за згодою сторін провадження продовжила розпочатий судовий розгляд, під час якого нею не викликався та не допитувався судово-медичний експерт ОСОБА_19 для роз`яснення експертних висновків, його показання у попередньому судовому засіданні не досліджувались, а тому суд не мав права посилатися на показання цього експерта.

Окрім того, місцевим судом не було враховано доводи сторони захисту щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України та ст. 128 КПК.

Прокурор ОСОБА_12 просить суд скасувати вказане судове рішення і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років..

В обґрунтовання цих вимог зазначив, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд не врахував належним чином дані про особу обвинуваченої, яка вину у вчиненому злочині не визнала, перед потерпілою не вибачилась, шкоду, завдану злочином, не відшкодувала, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання. При цьому, потерпіла ОСОБА_5 наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційні скарги задоволено частково, вказаний вирок скасовано, перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 121 КК на ч.2 ст. 125 цього Кодексу, а також задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та звільнено її від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрито.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представником потерпілої ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_20 та прокурором подано касаційні скарги, які постановою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року були задоволені, ухвалу Волинського апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційні скарги задоволено частково, вказаний вирок скасовано та перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 121 КК на ч.2 ст. 125 цього Кодексу, а також задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 і звільнено її від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрито.

Прокурором було подано касаційну скаргу на вказану ухвалу, яка постановою Верховного Суду від 17 серпня 2023 року задоволена частково - ухвалу скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2023 року задоволено подання голови Волинського апеляційного суду та направлено матеріали даного кримінального провадження для розгляду до Рівненського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників-адвокатів ОСОБА_21 та ОСОБА_9 на підтримання своєї апеляційної скарги щодо зміни правової кваліфікації дій обвинуваченої, просили звільнити її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційних вимог сторони обвинувачення та безпідставності апеляційних вимог сторони захисту, міркування потерпілої ОСОБА_5 та її представника - адвоката ОСОБА_22 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та частково повторно дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 367 КПК, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

У постанові від 17.08.2023 Верховний Суд вказав на те, що суд апеляційної інстанції при попередньому апеляційному розгляді змінив кваліфікацію дій обвинуваченої, надавши іншу оцінку доказам без їх безпосереднього дослідження.

Так, на виконання вказівок Верховного Суду, колегією суддів було з`ясовано думку сторін кримінального провадження стосовно необхідного обсягу повторного дослідження доказів.

Тому, зважаючи на те, що обвинувачена, потерпіла, а також прокурор не заперечували фактичних обставин даного кримінального провадження, а саме факту заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 за викладених у вироку обставин, а лише оспорювалась правильність кваліфікації дій обвинуваченої, тому, заслухавши думку прокурора, яка вказала лише про необхідність повторного дослідження трьох висновків судових експертиз та повторний допит потерпілої та обвинуваченої, позицію сторони захисту щодо необхідності допиту судових експертів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , потерпілу, яка підтримала заявлені клопотання як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, колегія суддів дійшла висновку щодо доцільності задоволення заявлених клопотань та часткового дослідження доказів, які стосуються кваліфікації дій обвинуваченої.

Потерпіла ОСОБА_5 під час допиту в апеляційному суді підтвердила обставини нанесення їй обвинуваченою тілесних ушкоджень. Вказала, що у зв`язку з отриманими травмами вона перебувала на стаціонарному лікуванні спочатку в лікарні у м.Луцьк, потім - у АДРЕСА_3 , після чого консультувалась у косметологічних клініках стосовно видалення рубців на обличчі. Потерпіла зазначила, що оперативні косметичні операції з видалення рубців їй не проводили, однак їй робили інші косметологічні процедури - дермапен, мезотерапія, лазерне шліфування, дермоблендінг, комплекси для розм`якшення рубців.

Обвинувачена ОСОБА_7 під час допиту в апеляційному суді не заперечувала факт нанесення потерпілій тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку, висловила щирий жаль стосовно своїх дій та виниклого конфлікту. Разом з тим, обвинувачена не погоджувалась з кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст. 121 КК, вважаючи, що спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд, дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, дійшов висновку, що ОСОБА_7 умисно нанесла потерпілій ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили непоправне знівечення обличчя, тобто своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Зокрема, тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до непоправного знівечення обличчя, має місце тоді, коли ушкодження обличчя, будучи непоправним, надає обличчю огидного, потворного вигляду. При цьому обов`язковою є наявність двох ознак: непоправності ушкодження і знівечення обличчя.

Знівечення є непоправним, якщо воно не може бути усунуте за допомогою звичайних методів лікування. Якщо знівечення обличчя може бути усунуте тільки шляхом оперативного втручання (косметичної операції), воно вважається непоправним. Для встановлення факту поправності чи непоправності ушкодження на обличчі призначається судово-медична експертиза. Експерт не має права кваліфікувати ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він лише визначає вид ушкодження, його особливості і механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження поправним або непоправним.

Сама ж наявність знівечення обличчя встановлюється слідчим і судом. При цьому суд оцінює зовнішній вигляд потерпілого на момент судового розгляду, виходячи із загальноприйнятих уявлень про вигляд людини.

Така ж позиція було висловлена Верховним Судом у постанові від 29.11.2018 у справі №711/9623/16-к.

Так, відповідно до дослідженого апеляційним судом висновку експерта №333 від 03.05.2018, який був покладений в основу оскарженого вироку, у потерпілої ОСОБА_5 виявлено рубці на обличчі, які являють собою сліди заживших різано-рваних ран. Згідно поданих медичних документів для усунення рубців на обличчі ОСОБА_5 необхідне оперативне втручання - косметична операція, тому дані рубці являються невиправними.

Водночас, відповідно до висновку експерта №196 від 01.03.2018, який також досліджувався під час апеляційного розгляду, виявлені в потерпілої ОСОБА_5 тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 6 днів.

Однак, місцевий суд залишив поза увагою суперечності у висновках судово-медичних експертиз щодо ступеню тяжкості виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень.

З метою усунення цих розбіжностей, Волинським апеляційним судом за клопотанням сторони захисту було призначено комісійну судово-медичну експертизу.

Так, з висновку комісійної судово-медичної експертизи №21 від 25 травня 2021 року вбачається, що відповідно до «Висновку експерта №196» від 01.03.2018, «Висновку експерта №333» від 03.05.2018 та наданої медичної документації, виданих на ім`я ОСОБА_5 , внаслідок події, яка мала місце 25.02.2018, потерпіла отримала тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму з струсом головного мозку; різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці), котрі загоїлись із утворенням рубців. Згідно з лікарсько-консультативним заключенням лікаря-хірурга КП «Луцька міська клінічна лікарня» від 06.05.2021, на основі обстеження ОСОБА_5 , підекспертній встановлено діагноз: після травматичні нормо трофічні рубці чола, правої брови, повіки, правої виличної ділянки без порушення функції. Рубці в ділянки чола можуть бути виправними, для цього пацієнтка потребуватиме оперативного лікування (дермабразія рубців). Відповідно до наукової медичної літератури, дермабразія це пошарове шліфування шкіри абразивними фрезерувальними матеріалами. Високошвидкісні шліфувальні фрези знімають поверхневі шари епідермісу та сосочки дерми. З врахуванням матеріалів кримінального провадження та медичної документації, виданої на ім`я ОСОБА_5 , тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, згідно із п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування, зазвичай необхідний термін понад шість діб, але не більше, як три тижні (21 день). Тілесні ушкодження у вигляді різано-рваних ран обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці)котрі загоїлись із утворенням рубців і відповідно до лікарсько-консультативного заключення від 06.05.2021 року лікаря-хірурга КП «Луцька міська клінічна лікарня» можуть бути виправними методом дермабразії, отже, відповідно до п.2.1.8. вищевказаних «Правил…» належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування, зазвичай необхідний термін понад шість діб, але не більше, як три тижні (21 день).

У ході апеляційного розгляду допитана як експерт начальник Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_23 , яка була головою судово-медичної експертної комісії при проведенні комісійної судово-медичної експертизи №21 від 25 травня 2021 року пояснила, що при проведенні вказаної експертизи використовувались документи - як ті, що були надані при попередніх експертизах, так і додаткові матеріали, при цьому, експертною установою двічі направлявся запит до Волинського апеляційного суду для виклику потерпілої на консультацію до пластичного хірурга і надання наявної у неї медичної документації. Вказала, що при проведенні експертизи вони керувались Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №5 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», зазначивши, що у даному випадку для видалення рубців не потрібно проводити хірургічну операцію, тобто висічення тканин рубця за допомогою хірургічного інструментарію (скальпеля), з подальшим з`єднанням здорових тканин, а тому рубці не вважаються не виправними. Експерт покликалась на те, що згідно з довідкою Центру дерматології та косметології «НовоДерм», лікарі рекомендували ОСОБА_5 проведення дермобрації шкіри, тобто пошарове шліфування шкіри, яке не є хірургічною операцією.

Допитаний апеляційним судом експерт відділу експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_24 підтвердив, що він проводив судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_5 , за результатами чого було складено висновки експерта №196 від 01.03.2018 та №333 від 03.05.2018. Вказав, що для проведення експертизи №333 від 03.05.2018, за результатами якої він дійшов висновку про те, що рубці являються невиправними, йому було надано оригінал витягу з амбулаторної карти клініки косметології та дерматології «НормоДерм», довідка №127 та епікриз Нововолинської центральної міської лікарні. Експерт вказав, що не виправність рубців означає, що вони можуть бути усунуті лише оперативним втручанням.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно із загальноприйнятими уявленнями про вигляд людини обличчям є передня частина голови людини, яка виражає її зовнішність, індивідуальність, що за допомогою міміки (руху м`язів обличчя) відображає внутрішній душевний стан, настрої, переживання людини. Знівеченим обличчя вважається тоді, коли воно має неприємний, огидливий вигляд, не властивий нормальному людському обличчю.

Під час апеляційного розгляду, зокрема, і при допиті потерпілої ОСОБА_5 безпосередньо у залі судових засідань, колегією суддів було оцінено зовнішній вигляд обличчя потерпілої, однак не встановлено ознак знівечення її обличчя, оскільки воно не має неприємного, огидливого вигляду, її зовнішність є миловидою.

Вказані обставини дають підстави колегії суддів для висновку, що дії ОСОБА_7 помилково кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК та кваліфікує її дії за ч.2 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Так, 25 лютого 2018 року близько 04.07 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні нічного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, нанесла кілька ударів скляним келихом в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_5 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці), які, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №21 від 25 травня 2021 року, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, як встановлено апеляційним судом ОСОБА_7 вчинила інкримінований їй злочин 25 лютого 2018 року.

Так, санкція ч.2 ст. 125 КК (в редакції, яка діяла станом на час вчинення злочину) передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або у виді виправних робіт на строк до одного року, або у виді арешту на строк до шести місяців, або у виді обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч.2 ст. 12 КК (в редакції, яка діяла станом на час вчинення злочину), діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості.

Приписами пункту 3 ч.1 ст. 49 КК (в редакції, яка діяла станом на час вчинення злочину) визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Так, пунктом 1 ч.2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту та звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно п.5 ч.1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Водночас, слід зауважити, що за приписами ст. 129 КПК, суд може вирішувати цивільний позов у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду встановлені підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.1 ст. 121 КК на ч.2 ст. 125 цього Кодексу із подальшим її звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому колегія суддів не перевіряє доводи сторони обвинувачення щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 121 КК України на ч.2 ст. 125 КК України.

На підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000752 - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3