У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду клопотання прокурора про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків у зв`язку з внесенням застави, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 під вартою у кримінальному провадженні № 0000152, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 січня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Мукачеве Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Мукачево Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не працюючого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця м. Мукачево Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , з вищою освітою,

у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000152, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року, відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,а також відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

У зв`язку з закінченням строку застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних на досудовому розслідуванні відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , прокурором подано клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів, а також про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків у зв`язку з внесенням ним застави.

Клопотання мотивоване тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередніх ухвал про тримання під вартою та продовження строку дії обов`язків - неможливо. Разом з цим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжних заходів, не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше застосування даних запобіжних заходів є виправданим та необхідним, а тому прокурор просить продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а також продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків у зв`язку з внесенням застави на період судового розгляду, але не більше ніж на два місяці.

У судовому засіданні, прокурор підтримав подані клопотання та просив їх задоволити.

Захисник обвинуваченого заперечив щодо задоволення клопотання, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 не заперечили щодо задоволення клопотання в частині продовження строку дії обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 , заперечила щодо задоволення клопотання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або змінити розмір застави на мінімальний, посилаючись на те, що в обвинуваченого є малолітня дитина. Додала, що він визнає вину, сприяє стороні обвинувачення. Жодної інформації щодо впливу на свідків немає. Обвинувачений є раніше не судимою особою, заявлені стороною обвинувачення ризики є надуманими, нічим не обґрунтованими. Обвинувачений має постійне місце проживання та соціальні зв`язки цивільний шлюб з жінкою, мають спільну дитину.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , заперечила щодо задоволення клопотання щодо обвинуваченого, звернула увагу на те, що обвинувачений є багатодітним батьком. Крім цього, останній хворіє. Визначений слідчим суддею розмір застави (20 млн) є необґрунтованим та безпісдтавним. Матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням склала 31 000,00 гривень. Застава у даній категорії злочинів визначається у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян. Вся справа ґрунтується на показаннях легендованого свідка, який вказує на обвинуваченого. До кримінальної відповідальності не притягався. Соціально адаптований. Є можливість за результатом розгляду кримінального провадження застосувати ст. 75 КК України. Має хорошу репутацію. Просила визначити розмір застави у передбаченому законом для даного виду злочину розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення клопотання. Звернув увагу на те, що в нього є 5 дітей. Все життя він працює та не притягався до кримінальної відповідальності. Визначений слідчим суддею розмір застави необґрунтований.

Заслухавши думку прокурора, позицію обвинувачених та їх захисників, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК України.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, з ст. 199 КПК України вбачається, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням правил, передбачених розділом ІІ КПК України, ч. 1 ст. 315 КПК України, суд повинен дослідити заявлені прокурором обставини, які підтверджують, що надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про те, що ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшилися, обставини, які свідчать, що завершити судовий розгляд даного кримінального провадження до закінчення попередньої ухвали не є можливим.

Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

При цьому, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09.02.2024 (справа № 308/1592/24), до ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 454 200,00 грн та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

У подальшому, за ОСОБА_6 , внесено заставу та його звільнено з-під варти, у зв`язку з чим почали діяти покладені на нього обов`язки, строк дії яких ухвалами слідчого судді неодноразово продовжувався.

Підставою для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, згідно з вищевказаною ухвалою були наявність обґрунтованої підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вказав на те, що провести судовий розгляд кримінального провадження до закінчення строку дії попередніх запобіжних заходів неможливо. Разом з цим, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше застосування запобіжних заходів є виправданим та необхідним.

Разом з цим суд констатує, що на даний момент, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких відносно останнього обрано запобіжний захід не зменшились. Зокрема, продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він наразі обвинувачується.

Зазначені ризики стороною захисту не спростовані.

З урахуванням доводів, викладених у клопотанні, враховуючи те, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, а також те, що на даний час наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення строку дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу та покладення на обвинуваченого обов`язків, суд дійшов до висновку про задоволення вказаного клопотання.

Підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стало обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, і стороною захисту не спростовано даної обставини.

Сукупність фактичних даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, дають підстави вважати пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення обґрунтованим, а обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини оцінюються судом у сукупності з іншими доказами в нарадчій кімнаті.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри (обвинувачення) не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку».

Фактичні дані, які є необхідні для висновку суду про наявність обгрунтованого обвинувачення особи, не включають в собі оцінки окремих доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише повинні бути достатніми для надання їм розумної оцінки для визначення того, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості обвинувачення є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Ризики, які стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, що обґрунтовується наступними обставинами:

- ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до десяти років, що може спонукати його уникати від покарання шляхом переховування від суду.

- Ряд свідків та потерпілий у кримінальному провадженні не є допитаними у ході судового розгляду, а отже, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни їхніх показань.

- не виключено, що обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, посягати на інше майно та на життя потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , чи вчиняти інші подібні кримінальні правопорушення на замовлення інших осіб;

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є такими, що гарантують виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, нічим не підтверджені та спростовані у ході судового розгляду клопотання.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що ризики, заявлені прокурором продовжують існувати.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Водночас, враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість шкоди, яка може бути завдана у разі перебування обвинуваченого не в умовах ізоляції від суспільства, вагомість наявних доказів вини останнього, його репутацію, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави, не забезпечить в повній мірі виконання останнім його процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що негативно вплине на захист охоронюваних законом прав та інтересів суспільства.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України конкретними підставами і метою їх застосування. Тому, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

При цьому, аргументи, на які покликаються обвинувачений та його захисник як підставу для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, з огляду на обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, не спростовують доводи сторони обвинувачення і не є такими, що гарантують виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому, розмір застави визначається під час застосування запобіжного заходу. Будь-яких обставин, які свідчать про те, що змінились обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які досліджувались слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу та враховувались ним під час визначення розміру застави, суду не наведено, а тому на даний момент, суд не вбачає підстав для зміни його розміру.

Підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стало обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, і стороною захисту не спростовано даної обставини.

Сукупність фактичних даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, дають підстави вважати пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтованим, а обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини оцінюються судом у сукупності з іншими доказами в нарадчій кімнаті.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри (обвинувачення) не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку».

Фактичні дані, які є необхідні для висновку суду про наявність обгрунтованого обвинувачення особи, не включають в собі оцінки окремих доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише повинні бути достатніми для надання їм розумної оцінки для визначення того, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості обвинувачення є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Ризики, які стали підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, що обґрунтовується наступними обставинами:

- ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до десяти років, що може спонукати його уникати від покарання шляхом переховування від суду.

- Ряд свідків та потерпілий у кримінальному провадженні не є допитаними у ході судового розгляду, а отже, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни їхніх показань.

- не виключено, що обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, посягати на інше майно та на життя потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , чи вчиняти інші подібні кримінальні правопорушення на замовлення інших осіб.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є такими, що гарантують виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, нічим не підтверджені та спростовані у ході судового розгляду клопотання.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що ризики, заявлені прокурором продовжують існувати.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Водночас, враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість шкоди, яка може бути завдана у разі перебування обвинуваченого не в умовах ізоляції від суспільства, вагомість наявних доказів вини останнього, його репутацію, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави, не забезпечить в повній мірі виконання останнім його процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що негативно вплине на захист охоронюваних законом прав та інтересів суспільства.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України конкретними підставами і метою їх застосування. Тому, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

При цьому, аргументи, на які покликаються обвинувачений та його захисник як підставу для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, з огляду на обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, не спростовують доводи сторони обвинувачення і не є такими, що гарантують виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому, розмір застави визначається під час застосування запобіжного заходу. Будь-яких обставин, які свідчать про те, що змінились обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які досліджувались слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу та враховувались ним під час визначення розміру застави, суду не наведено, а тому на даний момент, суд не вбачає підстав для зміни його розміру.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 186, 193, 196, 197, 309, 314, 315 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Клопотання прокурора задовольнити.

2. Продовжити на період судового розгляду, але не більше ніж на два місяці, а саме до 25 вересня 2024 року, строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків у зв`язку з внесенням застави, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України, а щодо нього судом буде вирішено питання про зстосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

3. Продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення раніше визначеної ухвалою слідчого судді від 30 січня 2024 року № 308/1592/24 застави у розмірі 393 640,00 грн (триста дев`яносто три тисячі шістсот сорок грн 00 коп.) з покладенням встановлених ухвалою обов`яків у разі її внесення, на період судового розгляду справи але не більше ніж на 60 днів, а саме до 22 вересня 2024 року включно.

4. Продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення раніше визначеної ухвалою слідчого судді від 28 червня 2024 року № 308/1592/24 застави у розмірі 20 002 968,00 грн (двадцять мільйонів дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім грн 00 коп.) з покладенням встановлених ухвалою обов`яків у разі її внесення, на період судового розгляду справи але не більше ніж на 60 днів, а саме до 22 вересня 2024 року включно.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку дії обов`язків покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Час та дата оголошення повного тексту ухвали 13 год. 45 хв. 30 липня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1