Справа № 131/1630/24
Провадження № 1-кс/131/286/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці за повного фіксування судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Якубівка, Іллінецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

учасники провадження: прокурор ОСОБА_5 , старший слідчий ОСОБА_3 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив умисний тяжкий злочин, пов`язаний із умисним нез`явленням вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 з 30 травня 2022 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Після лікування з 14.10.2022 він мав прибути до військової частини, але не зробив цього, замість цього перебував за місцем проживання в місті Іллінці. За час відсутності у військовій частині ОСОБА_4 не виконував службові обов`язки, не повідомляв про самовільне залишення частини й проводив час на власний розсуд.

Згідно з актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини, ОСОБА_4 дискредитував Збройні Сили України, самовільно залишивши частину під час воєнного стану. Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_4 не повернувся з лікування. Родичі та сусід підтвердили, що він перебував вдома.

Службова характеристика ОСОБА_4 вказує на його посередню підготовку та невміння якісно виконувати поставлені завдання. Його нез`явлення на службу без поважних причин в умовах воєнного стану є тяжким злочином за ч. 5 ст. 407 КК України. Існують підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам його переховування, впливу на свідків чи вчинення нових правопорушень, що може суттєво вплинути на хід розслідування.

З огляду на особу підозрюваного, злочин, який ним вчинений, наявність вказаних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий за погодженням із прокурором просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 та старший слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили його задоволити, зважаючи на обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу, та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання. Його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні подав письмове заперечення щодо задоволення клопотання, зазначивши, що жодний із заявлених ризиків не існує, оскільки немає законних підстав вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, оскільки його попередня поведінка за 2 роки говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_4 не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні є неможливим, оскільки особи відсутні.

Ризик незаконно впливати на свідка також не підтверджений належними доказами, оскільки протягом двох років, що минули з моменту вчинення кримінального правопорушення, підозрюваний мав можливість реалізувати будь-які наміри щодо впливу на свідків. Однак таких дій з його боку зафіксовано не було. Це свідчить про те, що підозрюваний не має реальних намірів впливати на свідків, а відтак відповідний ризик є лише гіпотетичним і не підтверджується належними доказами. У зв`язку з цим немає підстав вважати, що обрання запобіжного заходу необхідне для мінімізації такого ризику.

Твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, тому ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є абсурдним і свідчить про упереджене ставлення сторони обвинувачення, яка фактично прирівнює всіх військовослужбовців до осіб, схильних до вчинення злочинів. Такий підхід не лише порушує принцип індивідуальної відповідальності, але й є необґрунтованим.

З огляду на зазначене, захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 просить суд в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 відмовити, або застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання слідчого, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, думку підозрюваного та його захисника, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази підозри, у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні СВ відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває вказане кримінальне провадження № 0000094 від 07.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

15.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні таким підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідків, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення; актом проведення службового розслідування за фактом неприбуття з лікування до місця служби військової частини солдатом ОСОБА_4 від 21.11.2022, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності на даному етапі досудового розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Тобто, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Описана у клопотанні слідчого фабула злочину у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у діях ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Підозра ОСОБА_4 ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують такого підозрюваного із обумовленим кримінальним правопорушенням.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами обґрунтовано можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих слідчим до клопотання матеріалів.

Слід враховувати, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів слідчий суддя визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування, та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування, або продовження застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Застосовуючи найсуворіший запобіжний захід при його обранні, слідчий суддя вважає доведеним прокурором та слідчим існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що підозрюваний, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений тяжкий злочин, санкція якого передбачає позбавлення волі від 5 до 10 років може ухилитись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити вказані ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні таким підозрюваним кримінального правопорушення, а також ризиків, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, й ці ризики виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що є підставою для обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, й існування таких ризиків породжують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, адже судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки такий підозрюваний вчинив умисний тяжкий злочин, пов`язаний із нез`явленням вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991 року).

Заперечення сторони захисту щодо відсутності ризиків у справі ОСОБА_4 є необґрунтованими та не враховують реальних обставин справи. Захист стверджує, що немає підстав вважати, що підозрюваний буде переховуватися від суду, посилаючись на його попередню поведінку за останні два роки. Однак варто враховувати, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні триваючого кримінального правопорушення залишенні військової частини в умовах воєнного стану. У зв`язку з тяжкістю обвинувачення та можливими правовими наслідками, ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, є цілком реальним, а не гіпотетичним.

Захист також вказує на відсутність ризику незаконного впливу на потерпілих, інших підозрюваних або експертів через те, що такі особи у справі відсутні. Проте, навіть за відсутності потерпілих або інших обвинувачених, зберігається реальний ризик незаконного впливу на свідків. Враховуючи важливість їхніх показань у справі, будь-яка спроба підозрюваного вплинути на свідків може суттєво ускладнити судовий процес.

Твердження сторони захисту про те, що підозрюваний не намагався впливати на свідків протягом двох років, не виключає можливості здійснення тиску на них у майбутньому. ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання за злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, може вдатися до незаконних дій, зокрема тиску на свідків, з метою уникнення відповідальності. Тому ризик незаконного впливу на свідків залишається реальним і вимагає застосування відповідного запобіжного заходу.

Аргумент захисту про необгрунтованість ризику вчинення нових правопорушень через те, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, також є недостатнім. Факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини в умовах воєнного стану є грубим порушенням військової дисципліни та свідчить про схильність підозрюваного до правопорушень.

Підозрюваний вчинив триваюче правопорушення, з 2022 року не здійснив жодних заходів щодо припинення цього правопорушення, тобто не звернувся до відповідних органів військового управління для продовження проходження військової служби.

Враховуючи серйозність ситуації та можливі наслідки, існує реальний ризик того, що ОСОБА_4 може вдатися до нових протиправних дій з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, усі ризики, зазначені стороною обвинувачення, є обґрунтованими і підтверджуються реальними обставинами справи. Обрання запобіжного заходу є необхідним для забезпечення належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків і недопущення впливу на свідків або переховування від правосуддя, недопущення вчинення кримінальних правопорушень

Щодо клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу суд зазначає, що кримінальним процесуальним законодавством передбачено безальтернативний вид запобіжного заходу. Так ч. 8 ст. 176 КК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід залишити без задоволення.

З урахування сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, тяжкого злочину, який ним вчинений, в силу триваючого характеру вчиненого ним діяння та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчий довів дійсні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, й вважає, що лише такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку вказаного підозрюваного з урахуванням обставин кримінального правопорушення та його особи, адже підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зважаючи на те, що вчинений ним злочин, усвідомлення наслідків покарання може вплинути на його процесуальну поведінку.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше (ч.2 ст. 197 КПК України).

Відповідно, зважаючи на вказані норми процесуального закону, строк дії цієї ухвали відраховувати з 17.11.2024 по 15.01.2025 (включно).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Якубівка Вінницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, який починати обраховувати з моменту затримання, тобто з 17.11.2024 по 15.01.2025 (включно).

В задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 20.11.2024 о 09:45

Слідчий суддя: