Провадження №1-в/127/769/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 у м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України. Клопотання обґрунтовує тим, що відбуває покарання за вироком Хмельницького областного суду від 09.02.1996, яким його було засуджено до довічного позбавлення волі. Зазначив, що обвинувальний вирок щодо нього в частині покарання не виконувався у конституційний спосіб більше тридцяти років. Протягом вказаного строку він не ухилявся від відбування призначеного покарання і не вчинив нового злочину. За такий умов, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України просить звільнити його від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав своє клопотання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання свого підзахисного, просила суд звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що законних підстав для задоволення клопотання засудженого немає та заперечував щодо задоволення клопотання засудженого. Зазначив, що катування не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання, а в чинному законодавстві України містяться альтернативні способи звільнення особи від покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши пояснення засудженого, враховуючи думку його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На даний час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в ДУ «Вінницька УВП (№1)».

З матеріалів особової справи вбачається, що вироком Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року ОСОБА_4 засуджено за п.п. «а,е,г» ст. 93, ст. 19, п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 186, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 26.03.1996 року вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвалою Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року у вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року відносно ОСОБА_4 внесено зміни. Призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Згідно особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що на даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Так, рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 №1-33/99 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України (в редакції 1960 року), які передбачали смертну кару, як вид покарання та запроваджено мораторій на її застосування.

В подальшому, 22.02.2000 року до ст. 93 КК України внесено зміни відповідно до Закону України №1483-11 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» в частині зміни виду покарання з «смертної кари» на «довічне позбавлення волі».

Статтею ст. 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; 3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 6) службові обмеження для військовослужбовців; 7) конфіскація майна; 8) арешт; 9) обмеження волі; 10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

За змістом ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину..

Частиною 6 статті 80 КК України давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене частиною третьою статті 127, злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 і частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Виконання вироку це завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду (в тому числі й щодо призначеного покарання) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість судового рішення є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в п. 9 ст. 129 Конституції України. Статтею 382 КК України встановлена кримінальна відповідальність за невиконання судового рішення.

З аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що положення закону, що стосуються звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, застосовуються лише у випадках не звернення обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, до виконання з підстав, які не залежали від волі засудженої особи.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в Кримінальному кодексі України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.

З огляду на зміст заявленого клопотання та досліджені судом матеріали провадження та матеріали особової справи, слід зробити висновок про те, що строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі, у даному випадку не починався і не закінчувався, оскільки встановлено, що вирок суду виконується, на виконання вироку суду ОСОБА_4 перебуває у місцях позбавлення волі, відбуваючи визначене судом кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, засуджений стверджує, що вирок стосовно нього в частині покарання не виконувався в конституційний спосіб більше 30 років, оскільки Європейський суд з прав людини зазначив, що засуджені, яким було обрано покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право від самого початку знати, що вони повинні зробити для того, щоб питання про їхнє дострокове звільнення було розглянуто. На думку ОСОБА_4 , з виконання призначеного покарання відбувалося без перспективи його звільнення.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року №223/2015.

Крім того, на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а іншим рішенням суду.

Однак, ч. 1 ст. 80 КК України, яка регулює звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, визначає, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строки визначені у пунктах з 1 по 5 ч. 1 ст. 80 КК України.

Засуджений необґрунтовано та безпідставно посилається на п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України і вважає, що на нього розповсюджується строк давності виконання обвинувального вироку у 15 років.

Разом з тим, ОСОБА_4 свідомо залишає поза увагою те, що він не є особою засудженою до строкового позбавлення волі, а є засудженим до окремого виду покарання довічного позбавлення волі, який статтею 51 КК України віднесено з позбавленням волі на певний строк до різних видів покарань.

Частина 1 ст. 80 КК України зі всіма пунктами до ОСОБА_4 взагалі не застосовується.

Як передбачено ч. 5 ст. 80 КК України, питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Вирішуючи вказане, а саме питання застосування давності до ОСОБА_4 як до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, суд зазначає, що у справі відсутні будь-які правові підстави стверджувати про не те, що закінчення строків давності виконання обвинувального вироку, а й правові підстави для початку перебігу будь-якого строку, або розгляду питання застосування інституту давності виконання обвинувального вироку.

Вирок щодо ОСОБА_4 виконується. ОСОБА_4 відбуває покарання на підставі вироку, що набрав законної сили.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку строк давності виконання обвинувального вироку суду застосуванню не підлягає, а доводи засудженого щодо обов`язковості застосування такого строку ґрунтуються виключно на довільному тлумаченні останнім норми кримінального закону.

Відтак, твердження засудженого ОСОБА_4 , який на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька УВП (№1), викладені ним у письмовому клопотанні є хибними, в зв`язку з чим суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення заявленого засудженим клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 80 КК України, ст. 87, 64, 80, 382 КК України, ст. 129 Конституції України, ст. 152 КВК України, ст. ст. 370, 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області на протязі семи днів з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору та засудженому.

Суддя: ОСОБА_1