УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.05.2017 (справа № 757/25919/17-к), у кримінальному провадженні № 420 170 000 000 012 46 від 25.04.2017 за ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366КК України.

У клопотанні представник власника майна зазначив, що зазначеною вище ухвалою слідчого судді накладений арешт на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Однак, на думку представника власника майна, подальше застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження втратило свою актуальність, оскільки стороною обвинувачення не доведена причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому дій, останній необґрунтовано обмежений у праві розпорядження належним йому майном.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив його задовольнити, наполягаючи, що висунута ОСОБА_4 підозра необґрунтована, оскільки у сторони обвинувачення відсутні докази, тому подальше перебування майна ОСОБА_4 під арештом порушує його право власності.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи до суду не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши наявні документи, дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає конфіскації як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.05.2017 (справа № 757/25919/17-к) задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001246 від 25.04.2017, накладений арешт на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Слідчим суддею встановлено, що 07.04.2017 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст.366 КК України.

У подальшому матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 виділені в окреме провадження № 420 170 000 000 012 45 від 25.04.2017.

У той же час, з ухвали слідчого судді від 12.05.2017 (справа № 757/25919/17-к) вбачається, що останній, накладаючи арешт на зазначене майно, врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК, оскільки може бути конфісковане за вироком суду у разі застосування до ОСОБА_4 покарання у виді конфіскації, що передбачене санкцією ч. 5 ст. 191 КК України.

Стаття 174 КПК покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення обставин, що є підставою для його скасування.

У той же час, оцінюючи наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, наведених в ухвалі від 12.05.2017.

З наведеного витікає, що залишається актуальним забезпечення схоронності такого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.

Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності ОСОБА_4 відбулося на підставі рішення слідчого судді, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 420 170 000 000 012 45 від 25.04.2017 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2017 у справі № 757/25919/17, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1