ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1486/24 Справа № 193/542/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійськ Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 вересня 2024 року включно. Визначено альтернативну заставу в сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачене кримінальне покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначено, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, знищення чи спотворення доказів у справі, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім застави у визначеному розмірі. На підтвердження заявлених ризиків вказано, що підозрюваний раніше був засуджений за вчинення однотипних злочинів, не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя.

При визначенні розміру застави враховано майновий та сімейний стан підозрюваного, з урахуванням чого визначено застави у мінімальному розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вважає, що ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, зазначені слідчим у клопотанні, є не доведеними, акцентує увагу на тому, що підозрюваний не має наміру переховуватися, оскільки є особою немолодого віку, який доглядає матір похилого віку, має дружиною інваліда третьої групи, окрім того ОСОБА_6 особисто перебуває на обліку у зв`язку з ВІЛ захворюванням.

Вказує, що слідчий суддя не врахував того факту, що підозрюваний визнає, що є наркозалежною особою та придбає і вживає наркотики для особистого вживання, а не збуту.

Зауважує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладанням на підозрюваного процесуальних обов`язків, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які кожен окремо підтримали апеляційну скаргу на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_6 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: проколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в яких останні зазначили про те, що громадянин ОСОБА_6 займається незаконним збутом наркотичних речовин (а.с. 14,15); протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 09.08.2024 року за участі свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказали на ОСОБА_6 , як особу яка займається збутом наркотичних речовин; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 08.07.2024 року та аудіо- відеоконтролю на яких зафіксовано факт передачі ОСОБА_6 пакету з психотропною речовиною ОСОБА_11 за грошові кошти у сумі 800 гривень (а.с. 25,26,27); висновком експерта №СЕ-19/1-4-24/27735-НЗПРАП від 10.07.2024 року, згідно якого надана на експертизу порошкоподібна речовина, яку добровільно видав ОСОБА_11 працівникам поліції, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено (а.с. 28).

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок слідчого судді щодо наявності ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що відносно ОСОБА_6 існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки вони надають викривальні покази відносно нього, окрім того підозрюваний має доступ до матеріалів справи, у зв`язку з чим йому відомі їх анкетні дані та місця проживання, враховуючи, через, що ризик незаконного впливу на свідків з метою примушування до надання тих чи інших показань існує і є вагомим.

Ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення є вагомим, з огляду на встановлені обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного, який раніше був засуджений за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, окрім того останній офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, визнає, що є наркозалежною особою, через що з метою отримання прибутку може продовжувати вчиняти протиправні дії.

Крім того, згідно із відомостями про особу підозрюваний негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, конфліктує з односельчанами, що свідчить про те, що ОСОБА_6 є особою схильною до протиправної поведінки.

Доводи захисту про те, що підозрюваний має утриманців та дружину з інвалідністю, заслуговують на увагу, однак з огляду на дані про особу ОСОБА_6 не свідчать про те, що наведені обставини будуть слугувати для останнього стримуючим фактором у запобіганні заявленим ризикам.

Твердження захисника щодо неврахування даних про захворювання підозрюваного, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, однак даний факт не може бути самодостатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки жодним чином не нівелює встановлені ризики. Разом з цим приймається до уваги, що стороною захисту не надано відповідних медичних висновків, на підтвердження зазначеного діагнозу та неможливості утримання підозрюваного під вартою.

Враховується, що на підтвердження доводів щодо наявності у дружини третьої групи інвалідності та здійснення догляду за матір`ю похилого віку стороною захисту належних доказів також не надано.

Доводи захисника не містять нових відомостей, що мають істотне значення для прийнятого рішення, та полягають у переоцінці тих обставин, що були відомі слідчому судді під час розгляду клопотання та дістали належну оцінку.

Колегією суддів приймається до уваги, що кримінальне провадження №000005 від 05.01.2024 перебуває на початковій стадії та органу досудового розслідування необхідно отримати висновки експертних досліджень, провести інші слідчі дії, допитати свідків, виконати вимоги ст. 290 КПК, у зв`язку з чим застосування саме виняткового запобіжного заходу з визначеним розміром застави на даній стадії розгляду є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та участі останнього у процесуальних діях.

З огляду на стадію досудового розслідування та з урахуванням того, що не усі докази перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, ризик перешкоджання, знищення, спотворення речових доказів продовжує існувати.

Апеляційні доводи щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки підозрюваному визначено заставу у мінімальному розмірі, що дорівнює 20 прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного, характер та спосіб вчинення інкримінованого злочину, а саме те, що ОСОБА_6 займався розповсюдженням наркотичних речовин за місцем проживання, беручи до уваги, що останній схильний до ведення аморального способу життя, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не сприятиме запобіганню заявленим ризикам.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з визначеним розміром застави, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді та вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4