ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/18/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1883/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

встановила:

Вищевказаною ухвалою у задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що з матеріалів справи стосовно умовно-дострокового звільнення та особової справи на засудженого вбачається, що ОСОБА_7 перебуває у місцях позбавлення волі з 18 листопада 2021 року. З 17 грудня 2021 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», не допускав порушення режиму тримання, має 6 заохочень, стягнень не має, за час відбування покарання характеризується позитивно. Разом з тим, ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній.

На підставі зібраних даних, проаналізувавши діяльність засудженого, врахувавши наявність шести судимостей, наявність середнього ризику вчинення ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, зловживання засудженим спиртними напоями та здатністю в стані алкогольного сп`яніння вчинити новий злочин, ставлення до праці, поведінку за весь час відбуття покарання, двох відмов від застосування заохочувальної норми, як особи, яка не стала на шлях виправлення, наявність не погашених процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 своєю поведінкою, системою вчинків не довів, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відомості про зловживання ним спиртних напоїв є безпідставними та не мають жодних підтверджень.

ОСОБА_7 зазначав, що з першого дня перебування в установі працює на безоплатній основі, процесуальні витрати він відшкодував в повному обсязі.

Щодо застосування до нього ст.ст. 100, 101 КВК України, то він відмовився добровільно, оскільки юридично необізнаний, та тому, що мав намір звільнитися умовно-достроково.

Щодо працевлаштування, то це не є обов`язком, але він працював і працює з першого дня в установі, щоб довести своєю сумлінною поведінкою шлях виправлення, наміру у ньому скоювати нові злочини немає.

Вислухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Так, ст. 81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду. І це право суд реалізує, спираючись на дані, які свідчать про доведення виправлення засудженого.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції ОСОБА_7 вироком Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2021 року був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 3років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вказаного кримінального правопорушення та кримінального правопорушення, за який його засуджено вироком Білопільського районного суду Сумської області від 25 травня 2021 року, за правилами ст. 72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання рахується з 05 листопада 2021 року, кінець строку 08 грудня 2024 року, тобто засуджений на теперішній час відбув більше 3/4 призначеного вироком суду строку покарання.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 18 листопада 2021 року, з 17.12.2021 по теперішній час відбуває призначене вироком суду покарання у ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)».

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_7 , останній перебуває у місцях позбавлення волі з 18 листопада 2021 року. З 17 грудня 2021 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», не допускав порушення режиму тримання, має 6 заохочень, стягнень не має, за час відбування покарання характеризується позитивно. Разом з тим, ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній.

Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, корисних, в тому числі і тяжких кримінальних правопорушень.

Реально відбував покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 27 травня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України та був звільнений 17 березня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 4 дні, проте вже 08 вересня 2016 року знов був засуджений Білопільським районним судом Сумської області до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

За місцем відбуття кримінального покарання характеризується позитивно, як особа, що не порушує режим тримання, до дисциплінарної відповідальності не притягався, стягнень не має. За виконання обов`язків, покладених КПК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки заохочувався адміністрацією установи 6 разів.

До промислової зони установи не працевлаштований, проте залучається до безоплатних робіт по благоустрою території установи.

Підтримує доброзичливі відносини з засудженими позитивної спрямованості. На критику в свою адресу реагує адекватно.

Крім цього, засуджений зловживав спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння здатен вчинити злочин. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Проте засуджений вмотивований до змін і самовдосконалення.

Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». До реалізації програм ставиться із зацікавленістю.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_7 в державній установі «Темнівська виправна колонія(№100)» заступника начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 та довідки про заробітну плату, засуджений жодного дня не працював.

Відповідно до довідки, наданої бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)» ОСОБА_10 , за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 маються процесуальні витрати на користь держави у суму 1 372,96 грн. Згідно платіжної інструкції від 03 жовтня 2023 року вказана сума була добровільно погашена лише частково, у розмірі 1273,00 грн.

Питання щодо можливого застосування статті 100, 101 КВК України, за відбуттям було розглянуто комісією установи 30.11.2022 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні заохочувальної норми як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання про застосування статті 82 КК України було розглянуто 14.06.2023 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення.

При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції враховав наявність шести судимостей у ОСОБА_7 , що на думку суду першої інстанції свідчить про стійку тенденцію засудженого до систематичного вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, наявність середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, зловживання засудженим спиртними напоями та здатності в стані алкогольного сп`яніння вчинити новий злочин, ставлення до праці, поведінку за весь час відбуття покарання, двох відмов від застосування заохочувальної норми, як особи, яка не стала на шлях виправлення, наявність не погашених процесуальних витрат, суд констатував відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, тому дійшов висновку про неможливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як таке, що є передчасним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Колегія суддів вважає, що той факт, що засуджений стягнень не має, має 6 заохочень, дотримується встановлених в установі правил поведінки та розпорядку, не працевлаштований в установі, бере участь у роботах з благоустрою установи, приймає участь у виховних заходах та у роботі самодіяльних організацій, ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення виходячи з його біографічного минулого.

Така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Крім цього, колегією суддів враховується той факт, що до засудженого ОСОБА_7 вже було застосоване умовно-дострокове звільнення під час попереднього відбування покарання, проте останнім протягом нетривалого часу знову був вчинений злочин, що свідчить про схильність засудженого до вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки вони є належним чином мотивованими та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду не спростовують, а обставини, наведені в ній, не є самостійною підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддівдійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, мотивованою та підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 407, 409, 419 КПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: