КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/ 4240/2024 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
ЄУН: 753/7474/24 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593 від 15 квітня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 2, п. 3, 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_9 покладені обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);

- пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обраховується з дня постановки ОСОБА_9 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації діяння обвинуваченого, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, а саме п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, прокурором подана апеляційна скарга, в якій прокурор просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, а саме, в частині покладених на обвинуваченого обов`язків шляхом виключення обов`язку, покладеного на ОСОБА_9 , пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

В апеляційній скарзі прокурор наголошує, що у ході судового розгляду не досліджувалися докази, зокрема, висновки відповідних експертів або медична документація, що підтверджують наявність в обвинуваченого наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. Посилання на такі докази відсутнє і в оскаржуваному вироку.

На переконання прокурора, суд першої інстанції належним чином не з`ясував, чи дійсно обвинувачений страждає на захворювання з діагнозом «наркоманія», який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження відповідно до Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року № 534/2338.

При цьому, у вироку суду міститься інформація, що обвинувачений під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до матеріалів кримінального провадження медичний огляд обвинуваченого не проводився, відсутнє необхідне підтвердження, що обвинувачений має відповідні медичні діагнози щодо наявності наркотичної, алкогольної залежності або розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що визначені п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, та які потребують проходження курсу лікування.

Апелянт наголошує, що суд не має необхідних спеціальних знань в галузі медицини і повноважень самостійно встановлювати відповідні медичні діагнози. Судове рішення про покладення на обвинуваченого обов`язку пройти курс лікування від невстановлених йому захворювань, за певних умов можна тлумачити як тортури. Якщо наявність в обвинуваченого наркотичної залежності можна хоча б припустити, враховуючи вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин, то обов`язок пройти лікування від алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, взагалі не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Прокурор звертає увагу, що відповідно до розділу III Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» в чинній редакції, встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Окремо прокурор наголосив на тому, що суд першої інстанції фактично поклав на обвинуваченого альтернативний обов`язок на власний вибір пройти один або кілька курсів лікування від різних видів залежностей, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що в жодному разі не відповідає вимогам конкретної визначеності індивідуального судового рішення.

Таким чином, на думку прокурора, помилково покладений судом на обвинуваченого обов`язок пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, є необґрунтованим та таким, що підлягає виключенню.

Обвинувачений, повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 2 квітня 2024 року близько 17.40 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , через месенджер «Телеграм», встановлений на його мобільному телефоні, з невстановленою досудовим розслідуванням особою за грошові кошти в сумі 519 грн. домовився щодо незаконного придбання психотропної речовини - PVP, для власного вживання, без мети збуту.

Одразу ж після цього ОСОБА_9 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне придбання психотропної речовини для власного вживання, через мобільний додаток, встановлений на його мобільному телефоні, перерахував вищезазначену грошову суму на вказаний невстановленою досудовим розслідуванням особою номер рахунку та отримав повідомлення з інформацією про місце знаходження психотропної речовини.

У подальшому, 3 квітня 2024 року близько 21.15 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Бажана, 38, неподалік озера «Вирлиця», з землі забрав, тим самим умисно незаконно придбав раніше замовлену психотропну речовину - PVP, масою 0,410 г, що знаходилась у безбарвному полімерному пакеті з пазовим замком, обмотаному клейкою стрічкою синього кольору, яку ОСОБА_9 поклав до правої кишені штанів, у які він був одягнений, тим самим почав умисно незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

У той же день близько 21.20 год. за адресою: АДРЕСА_3 , працівниками поліції затримано ОСОБА_9 , у якого в присутності двох понятих з правої кишені штанів, у які він був одягнений, виявлено та вилучено безбарвний полімерний пакет з пазовим замком, в якому знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору, що у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,410 г, яку ОСОБА_9 умисно незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону не у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_9 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, на переконання колегії суддів, є правильною.

Кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюється ні в апеляційній скарзі прокурора, ні під час апеляційного розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом вироку, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду і розміру покарання, суд першої інстанції врахував обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, те, що законодавча конструкція санкції ч. 1 ст. 309 КК України передбачає можливість призначити покарання за вчинення діянь, встановлених у ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу, виправних робіт, пробаційного нагляду або обмеження волі.Як вказав суд, обрання покарання ОСОБА_9 у виді штрафу і випраних робіт неможливе, оскільки офіційні відомості про працевлаштування обвинуваченого у матеріалах кримінального провадження відсутні; покарання у виді обмеження волі з реальним відбуванням за встановлених обставин, на думку суду, не відповідатимуть приписам ч. 1, 2 ст. 65 КК України та становитимуть надмірний тягар. Разом з тим, враховуючи вчинення умисного кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, яке кримінальний закон, а саме ст. 12 КК України відносить до кримінальних проступків, даних про особу обвинуваченого, який раніше несудимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов висновку, що необхідним й достатнім буде призначення ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 2, п. 3, 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині безпідставного покладення на обвинуваченого обов`язку пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Так, положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що, якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз «наркоманія», потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Порядок проведення медичного огляду та медичного обстеження визначається спільним нормативно-правовим актом центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах охорони здоров`я, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора.

Встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Особа, яка визнана хворою на наркоманію, але ухиляється від добровільного лікування або продовжує після лікування вживати наркотичні засоби без призначення лікаря і відносно якої у зв`язку з її небезпечною поведінкою до органів Національної поліції або прокуратури звернулися близькі родичі чи інші особи, за рішенням суду може бути направлена на лікування від наркоманії до спеціалізованого лікувального закладу органів охорони здоров`я, а неповнолітні, які досягли шістнадцятирічного віку, - до спеціалізованих лікувально-виховних закладів терміном до одного року. Спеціалізовані лікувальні і лікувально-виховні заклади для неповнолітніх визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Порядок лікування таких хворих та функціонування спеціалізованих закладів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вони не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_9 страждає на наркоманію та потребує лікування від такого захворювання. Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_9 не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, про що зазначено і в оскаржуваному вироку та на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

З огляду на відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких даних про те, що ОСОБА_9 потребує лікування від наркотичної залежності або страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, покладення на обвинуваченого обов`язку пройти курс лікування не лише від наркотичної залежності та розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, але й від алкогольної залежності, на переконання колегії суддів, не ґрунтується на вимогах закону.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, а вирок суду таким, що на підставі ст. 408 КПК України підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме в частині покладених на ОСОБА_9 обов`язків, шляхом виключення з переліку обов`язків - проходження курсу лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593 від 15 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 309 КК України, змінити в частині призначеного покарання, виключити з переліку обов`язків, покладених на ОСОБА_9 , - проходження курсу лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4