Справа № 190/1933/24
Провадження №1-в/190/235/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника установи - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки в режимі відеоконференції справу за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Першотравенського суду від 17.03.2024 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Представник державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що:

1) Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022, ОСОБА_5 засуджений за ч. 1, 2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік. Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за вчинення шахрайства та шахрайства вчиненого повторно на суму 2000 грн. та 1800 грн.

2) Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2023 ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, остаточне покарання призначено у відповідності до ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, покарання призначеного за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022, та визначено до відбуття 5 років 1 місяць позбавлення волі. Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за вчинення крадіжки, що вчинена повторно, в умовах воєнного стану на суму 2820 грн.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.190, ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2022 року становили 2481 грн., станом на 01.01.2023 року 2684 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 року завдав матеріальної шкоди кожному з потерпілих на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння шахрайства, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за даним вироком, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

При цьому ОСОБА_5 , згідно вироку Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2023 спричинив матеріальної шкоди потерпілій на суму 2820 грн., що перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння крадіжки (2684 грн.), а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_5 є таким, що задоволенню не підлягає.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що остаточне покарання ОСОБА_5 за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2023, призначено на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд вважає необхідним привести зазначений вирок у відповідність до вимог КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо декриміналізації його діяння за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.03.2024 року, - відмовити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2023 року привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_5 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2023 року стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1