Справа №755/6095/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5189/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника-потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000131 обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року на майно - ухвалено скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенніправил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 11.01.2024 року близько 06:35, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota», моделі «Avalon», н/з НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Березняківська від вул. Дніпровська набережна в напрямку вул. П. Радзіння у м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 1.5., 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР), а саме:

п. 1.5 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 б) ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вижити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших руху об`їзду перешкоди.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota», моделі «Avalon», н/з НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись від вул. Дніпровська набережна в напрямку вул. П. Радзіня в правій смузі проїзної частини вул. Березняківська м. Києва, в районі перехрестя вул. Ю. Шумського в місті Києві, вчинив наїзд керованим ним автомобілем марки «Toyota», моделі «Avalon», н/з НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до медичного закладу.

Водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог зазначених пунктів ПДР України. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Toyota», моделі «Avalon», н/з НОМЕР_1 , вимогам пункту 12.3 ПДР України.

Потерпіла ОСОБА_10 , внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітки: переломи 3,4,5,6,7,8,9,10 ребер ліворуч; закрита травма правого кульшового суглобу: крайовий перелом даху кульшової западини; закрита травма правої гомілки - перелом латерального (зовнішнього) виростку великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки.

Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

На вказаний вирок захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також просить дослідити докази.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що аналізуючи висновки судово-автотехнічної експертизи від 25.03.2024 року № СЕ-19/111-24/18501-11 проведеної експертом Київського науково дослідного експертно-криміналістичного центру, вбачається суперечність і невідповідність обставинам події, зображених на відеозаписі, який був переглянутий у судовому засіданні. Вихідні дані для проведення вказаної експертизи були представлені досудовим слідством шляхом проведення слідчого експерименту.

Разом з тим, зазначає, що при слідчому експерименті не було враховано, що попереду легкового автомобіля рухався вантажний автомобіль - фургон, який міг суттєво обмежувати оглядовість водія автомобіля, який рухався за ним, але ні у протоколі перегляду відеозапису від 20.01.2024 року складеного слідчим, ні при слідчому експерименті, ні судово-автотехнічною експертизою, вказаний вантажний автомобіль не згадувався і питання його впливу на наявність оглядовості для водія, що рухався за ним, не розглядалось.

Окрім цього, під час проведення слідчого експерименту, при вимірі встановлення відстані виникнення небезпеки для руху, статист який виконував роль пішохода стояв на клумбі, а не на місці його зіткнення із автомобілем, чи перед наїздом, а автомобіль на відстань 80 м. до нього було встановлено саме працівником поліції, а не шляхом наближення водієм, тобто експертиза не узгоджується із відеозаписом ДТП.

Також, захисник вказує, що судом, при призначенні покарання, не враховано пом`якшуючі обставини щодо ОСОБА_8 , а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної чи іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Судом не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, присуджено штраф максимального розміру, без урахування, що обвинувачений пенсіонер за віком.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думки прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням, свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, а саме: показаннями обвинуваченого, який частково визнав вину, потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, також підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:

- витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 11.01.2024 року (том І а.п. 58);

- рапорті інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 2 полку 2 УПП у м. Києві ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_13 від 11.01.2024 року (том І а.п. 64);

- інформації Єдиного обліку заяв про кримінальне правопорушення (ЄО № 1637 від 11.01.2024 року), (том І а.п. 66-79);

- довідці КНП «КМКЛ ШМД» від 11.01.2024 року (том І а. п. 85);

- протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 18.01.2024 року (том І а. п. 88-89);

- відповіді КНП «Центр ЕМД та МК» від 16.01.2024 року № 94/5 на запит № СВ-131/125/50-2024 від 11.01.2024 року, з додатками (том І а. п. 91-92);

- висновку експерта № 042-101-2024 (том І а. п. 94-99);

- висновку КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.01.2024 №000067 (том І а. п. 103);

- протоколі перегляду відеозапису від 20.01.2024 року з додатками, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом (т. І а.п. 105-108);

- висновку експерта № СЕ-19/111-24/2199-ІТ від 29.02.2024 року (том І а. п. 111-116);

- протоколі огляду місця події від 13.03.2024 року, з додатками (том І а. п. 122-126);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 20.03.2024 року за адресою м. Київ, перехрестя вул. Березняківської та вул. Шумського, з додатками, за участю представника потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 (т. І а.п. 128-135);

- висновку експерта № СЕ-19/111-24/18503-ІТ від 25.03.2024 року (том І а. п. 137-150);

- постановах про визнання речових доказів від 11.01.2024 року, 18.01.2024 року, 20.01.2024 року, 13.03.2024 року (том І а.п. 80, 90, 109, 127);

- супровідних листах.

Також, місцевим судом дослідженохарактеризуючі матеріали на ОСОБА_8 :

- копію диплому НОМЕР_4, копіюпенсійного посвідчення № НОМЕР_3, серія НОМЕР_2 , довідку з місця роботи ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 09.04.2024 року № 2.6.21/088.

Оцінивши всі надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. У випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв, наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок яких потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, підтверджуються даними висновку експерта № СЕ-19/111-24/18503-ІТ від 25.03.2024 року,яким встановлено, що в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, невідповідності дій водія автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам пункту 12.3 Правил порожнього руху України перебувають в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної ДТП(том І а. п. 137-150).

Згідно протоколу перегляду відеозапису від 20.01.2024 року з додатками, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, відповідно до якого чітко зафіксовано, що о 06:37:29 на відео проглядається, що проїзну частину дороги розпочинає переходити пішохід у спокійному темпі ходи, з ліва на право по ходу руху транспортних засобів у напрямку вул. Ю. Шумського у м. Києві. О 06:37:31 на відео проглядається, що в районі розмітки «Пішохідний перехід» з`являється автомобіль «Toyota Avalon» сірого кольору, який рухається в напрямку лінії руху вищезазначеного пішохода. О 06:37:35 на відео проглядається, що автомобіль «Toyota Avalon» сірого кольору, допускає наїзд на пішохода.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 20.03.2024 року, проведеного за участю представника потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 чітко та послідовно описав та показав обставини ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані докази належними та допустимими, дані яких узгоджуються з іншими доказами, наведеними у вироку.

В своїх показаннях ОСОБА_8 заперечував винуватість у порушенні Правил дорожнього руху, пояснюючи це тим, що 11.01.2024 року, близько 06:35 ранку, він керував власним автомобілем марки «Toyota» проїзною частиною по вул. Березняківська, від вул. Дніпровська набережна в напрямку вул. П. Радзіння у м. Києві. Дорога має три смуги руху, він їхав у першій - крайній правій смузі руху зі швидкістю 45-50 км на годину. Наближаючись до кругового руху, він побачив потерпілу, яка стояла на проїздній частині дороги і пропускала вантажний автомобіль. Він помітив потерпілу тоді, коли остання була в третій - крайній лівій смузі руху. Потерпіла рухалася зліва на право відносно його транспортного засобу. Він зменшив швидкість руху автомобіля, думав, що потерпілаі його автомобіль пропустить, але у середній полосі руху вона кинулася під його транспортний засіб. Зазначав, що потерпіла переходила дорогу у невстановленому для переходу пішоходів місці. Після зіткнення автомобіля з потерпілою, він зупинив автомобіль, почув, як вона сповзла з капоту автомобіля на дорогу, вийшов з автомобіля, підійшов до неї та побачив, що вона хрипіла і не дихала. Зазначив, що він як водій порушив правила дорожнього руху, оскільки здійснив наїзд на потерпілу, однак наголошував, що остання переходила дорогу у невстановленому для переходу пішоходів місці, грубо порушуючи правила дорожнього руху.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами, зокрема показаннями потерпілої, свідків та висновками експертів, які узгоджуються між собою, і в повній мірі, поза розумним сумнівом, доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи апелянта про недопустимість доказів з тих підстав, що при слідчому експерименті не було враховано, що попереду легкового автомобіля рухався вантажний автомобіль - фургон, який міг суттєво обмежувати оглядовість водія автомобіля, який рухався за ним, є безпідставними. Слідчий експеримент був проведений з додержанням вимог ст. 240 КПК України, крім того ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту чітко зазначив, що бачив пішохода та вказав відстань видимості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На підставі наведеного колегією суддів за результатами апеляційного перегляду не встановлено невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду, як про це посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом було винесено вирок згідно доказів, які не підтверджують винуватість ОСОБА_8 та грунтується на припущеннях, є безпідставними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 гривень, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчинений з необережності в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 під час та після вчинення протиправної дії; його ставлення до скоєного - визнає вину частково; дані про його особу, а саме: одружений, вік особи - 72 роки, пенсіонер; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше не судимий; обвинувачений на час розгляду кримінального провадження вибачення у потерпілої не попросив, не відшкодував шкоду потерпілій, але намагався це зробити з його слів, обіцяв відшкодувати в межах розумного.Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання останнього згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також апеляційний суд погоджується з тим, що суд першої інстанції не встановив у ОСОБА_8 щирого каяття щодо вчиненого діяння, оскільки він визнав вину частково, не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду. Жодних інших пом`якшуючих покарання обставин за матеріалами кримінального провадження не вбачається та апеляційним судом не встановлено.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя