Провадження № 1-кп/344/1313/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, студента, раніше судимого вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 255000 грн., РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, спричинив потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження за наступних обставин.

Так, 31 липня 2024 року приблизно о 21 годині 40 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz GLK 300», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у лівій смузі по вул. О. Довженка зі сторони вул. Сухомлинського у напрямку вул. Гетьмана Мазепи в м. Івано-Франківськ. Ділянка дороги, по якій рухався ОСОБА_6 , має по дві смуги для руху в кожному напрямку. У цей час в попутному напрямку із автомобілем марки «Mersedes-Benz GLK 300», реєстраційний номер НОМЕР_2 , правою смугою рухався автомобіль марки «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 . При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік будинку АДРЕСА_2 та позначений інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» ПДР України водій ОСОБА_8 , який рухався у правій смузі руху, почав зменшувати швидкість та в подальшому зупинився, надаючи перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину дороги по пішохідному переході справа наліво відносно напрямку руху транспортних засобів.

При наближенні до цього пішохідного переходу водій ОСОБА_6 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека та вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_4 . При цьому водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3б, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 4.16а, відповідно до якого пішоходи мають право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 12.1, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3, яким зобов`язано водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;

п. 18.1, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

п. 18.4, відповідно до якого якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення.

11 вересня 2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладено угоду про примирення.

Захисник обвинуваченого просила суд затвердити укладену 11 вересня 2024 року між потерпілим та обвинуваченим угоду про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно, в повній мірі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, щиро розкаявся та пояснив, що матеріальна та моральна шкода потерпілому ОСОБА_4 відшкодована в повному обсязі, просив суд затвердити угоду про примирення від 11 вересня 2024 року, наслідки укладення та затвердження якої, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього, йому зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 також просили суд затвердити укладену угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

В судовому засіданні прокурор не заперечив проти затвердження угоди про примирення, укладеної 11 вересня 2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст. 473 КПК України, переконавшись, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, дослідивши матеріали кримінального провадження з цього приводу, суд вважає, що угоду про примирення, укладену 11 вересня 2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 слід затвердити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з ст. 12 КК України є нетяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана інтересам окремих осіб.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні безпосередньо просив суд затвердити укладену угоду про примирення між ним та обвинуваченим.

Суд зазначає, що дана угода відповідає вимогам, які ставляться до угоди про примирення, що передбачені ст.ст. 469, 471 КПК України, в тому числі щодо міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обставин, які б вказували на необхідність відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про можливість затвердження наданої сторонами угоди суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Також суд враховує характеризуючі дані про обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я та майновий стан, те, що на обліках ОПНД та ОНД він не перебуває, є студентом, має батька, який є особою з інвалідністю, а також те, що він раніше судимий вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 255000 грн., який сплачено повністю.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне та беззастережне визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Отже, враховуючи вищенаведене та виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд вважає, що узгоджене з врахуванням вимог ст. 69 КК України сторонами покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами, - буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого, долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, арешти, накладені на майно, - скасувати.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 368, 373, 374, 474, 475, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення, укладену 11 вересня 2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 23854 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 32 копійки процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Речові докази:

- оптичні носії інформації (DVD-R диски) з відеозаписами та аудіо записами, карту дислокації, а також місто SD карту Goodram 32 Gb (постанови слідчого від 01 серпня 2024 року, 04 серпня 2024 року, 07 серпня 2024 року, 14 серпня 2024 року, 15 серпня 2024 року, 19 серпня 2024 року, 20 серпня 2024 року), - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- електросамокат марки «Mi.com» серійний номер M51JJ21R14638 (постанова слідчого від 31 липня 2024 року), - повернути потерпілому ОСОБА_4 ;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz GLK» реєстраційний номер НОМЕР_2 , мобільні телефони, чохол, зарядний пристрій, ноутбук та футболки (постанови слідчого від 31 липня 2024 року та від 03 серпня 2024 року), - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;

- змиви (постанова слідчого від 31 липня 2024 року), - знищити.

Арешти, накладені на майно відповідно до ухвал слідчих суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2024 року справа № 344/14281/24, від 02 серпня 2024 року справа № 344/14279/24 та від 15 серпня 2024 року справа № 344/14447/24, скасувати.

Вирок може бути оскаржено лише з підстав, передбачених у ч. 3 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Головуючий-суддя ОСОБА_9