Справа № 170/575/22 Провадження №11-кп/802/407/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000106 від 26.06.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 13 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Сильне, Любомльського району, Волинської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє дітей, в тому числі дитина з інвалідністю, СПД інженера землевпорядника, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_8 , згідно вимог ст. 58 КВК України, визначено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вироком вирішено питання арештованого майна, речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 червня 2022 року, близько 22 години 27 хвилин, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "VOLKSWAGEN TIGUAN", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони с. Вілиця, Ковельського району, Волинської області, в напрямку до вул. Незалежності, смт. Шацьк, Ковельського району, Волинської області, поблизу будинку АДРЕСА_2 , був неуважний та не особливо обережним до категорії учасників дорожнього руху таких, як дитина, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, перевищив дозволену в населених пунктах швидкість руху транспортних засобів 50 км/год, під час виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на малолітню ОСОБА_11 , яка рухалась на скейтборді по його смузі руху.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_8 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта № 22 від 12 серпня 2022 року Любомльського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: масивна відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток черепа, які розділяють череп на дві половини, крововиливами в ділянки мозочка, бічні шлуночки головного мозку, правий та лівий скроневий м`язи. Закрита тупа травма хребта з повним розривом з`єднання шийного відділу хребта з кістками черепу та повним розривом грудного відділу хребта в ділянці 2-го та 3-го грудних хребців та ушкодженням спинного мозку та крововиливом в праву та ліву грудну порожнину (по близько 170 мл рідкої крові та близько 4 см. куб. згустків крові). Закритий перелом лівого стегна. Рани лівого стегна, лівої п`ятки, численні садна обличчя, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, на фоні яких розташовані синці. Вищевказані тілесні ушкодження стосовно живих осіб у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Причиною смерті малолітньої ОСОБА_11 стала поєднана тупа травма з залученням декількох ділянок тіла, а саме: масивна відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток черепа, які розділяють череп на дві половини, крововиливами в ділянки мозочка, бічні шлуночки головного мозку, закрита тупа травма хребта з повним розривом з`єднання шийного відділу хребта з кістками черепу та повним розривом грудного відділу хребта в ділянці 2-го та 3-го грудних хребців та ушкодженням спинного мозку, переломом лівого стегна.

В прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 1.7, п. 2.3 б), п. 2.3.д), п. 2.9 а), п.12.3, п.12.4, п.12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

п. 1.7. - водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

п. 2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.3 д) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9 а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п. 12.9 б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 5.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , оскаржує вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання. Вважає, що суд першої інстанції, враховуючи дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, мав підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, з яким погоджується сторона захисту, однак у меншому розмір. У зв`язку з цим, сторона захисту просить оскаржений вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

- прокурор оскаржує вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Сторона обвинувачення вказує, що судом належним чином не взято до уваги, що в результаті порушення ОСОБА_8 семи пунктів ПДР, внаслідок керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння настали тяжкі та незворотні наслідки смерть малолітньої дитини. Водночас, судом не наведено достатніх аргументів на спростування доводів прокурора про необхідність призначення обвинуваченому саме реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, сторона обвинувачення звертає увагу, що судом правильно визнано доведеним винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, однак взагалі не викладено у вироку змісту формулювання обвинувачення.

З огляду на наведене, прокурор просить вирок Шацького районного суду Волинської області від 13.03.2024 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років.

У мотивувальній частині вироку викласти юридичну формулу обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, вказавши про визнання доведеною вини ОСОБА_8 у вчиненні необережних дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі та заперечив апеляцію сторони захисту, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, підтримали подану захисником апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні необережних дій, які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілогота кваліфікація його ж протиправних дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України є правильними та ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом на предмет їх законності та обґрунтованості.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі фактично вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі винного внаслідок м`якості і, відповідно вважає, що суд першої інстанції неправомірно і без жодних на те підстав, призначив покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Водночас, сторона захисту вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання внаслідок суворості і наголошує на можливості призначення менш суворого покарання, а саме визначити менший розмір призначеного покарання.

Проте такі доводи апелянтів до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі визначеного покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, вказаних вимог процесуального закону належним чином дотримався та дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Зокрема, суд першої інстанції правильно встановив конкретні обставини кримінального провадження, характер скоєного та наслідки, які настали, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок ДТП загинула малолітня дитина, що було покладено в основу пред`явленого обвинувачення та вплинуло на кваліфікацію діяння за відповідною статтею Особливої частини КК України, а тому доводи прокурора про зворотнє, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

Крім того, судом враховано дані про особу ОСОБА_8 , який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, з них одна дитина з інвалідністю, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому визнано, зокрема, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, щире каяття, що знайшло своє підтвердження під час розгляду провадження, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, а також добровільне повне відшкодування заподіяної шкоди, що було встановлено судом, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, а тому суттєво впливають на вид і розмір призначеного покарання.

Дії обвинуваченого в частині щирого каяття були щирі і послідовні, бо ще після вчинення кримінального правопорушення він залишився на місці події, надавав слідчому допомогу у встановленні обставин справи і визнавав свою винуватість, тобто обвинувачений мав поведінку, яка свідчить про щире каяття. Подальша його поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду, вибачення перед потерпілими та висловлення щирого жалю з приводу вчиненого свідчить про підтвердження щирого каяття. Зі слів обвинуваченого встановлено, що він продав власне майно, навіть спадщину, щоб хоч якось відшкодувати завдану шкоду потерпілим.

Апеляційний суд акцентує увагу на послідовній позиції потерпілої, яка є аналогічною і під час апеляційного провадження, яка жодних претензій до ОСОБА_8 не має, просила суворо його не карати та призначити покарання без позбавлення волі.

І хоча наведене у апеляційній скарзі твердження прокурора щодо того, що в даній категорії кримінальних правопорушень думка потерпілих стосовно виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною, заслуговують на увагу. Проте колегія суддів звертає увагу, що позиція потерпілих все ж таки має бути врахована судами при його призначенні у взаємозв`язку з іншими обставинами справи, оскільки вказане стимулюватиме осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодовувати завдані потерпілим збитки матеріального та морального характеру у повному обсязі ще до призначення та відбуття визначеного покарання і, як наслідок, досягти мети кримінальної відповідальності.

Таким чином, за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного та думки потерпілої, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, тобто перейшов до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке, при цьому, засудженому слід відбувати реально. Таке рішення відповідає вимогам ст. 69 КК України та з ним погоджується колегія суддів, а тому доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі в цій частині не заслуговують на увагу.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника, оскільки місцевий суд дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного і інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність призначення саме такого виду та розміру покарання, яке обрано оскарженим рішенням.

З огляду на наведене, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскарженого вироку, фактично повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Разом з тим, частково слушними є доводи прокурора про відсутність у оскарженому вироку викладеного змісту юридичної формули обвинувачення.

Положення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України, як вчинення необережних дій, які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

На переконання апеляційного суду, наведені в обвинувальному акті дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою та дозволяє стороні захисту зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення та можливість роз`яснення суті пред`явленого обвинувачення судом.

Суд першої інстанції визнав доведеним винуватість ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286-1 КК України за усім обсягом пред`явленого йому обвинувачення в обвинувальному акті та належним чином виклав формулювання обвинувачення.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, та обставина, що суд в у своєму рішенні не виклав юридичної формули обвинувачення, не є істотним порушенням, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і не є безумовною підставою для скасування вироку, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі.

А тому, апеляційний суд фактично не порушуючи прав ані потерпілої, ані обвинуваченого, вважає правильним доповнити мотивувальну частину вироку юридичною формулою обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, вказавши про визнання доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні необережних дій, які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 13 березня 2024 року - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Шацького районного суду Волинської області від 13 березня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, доповнити мотивувальну частину вироку юридичною формулою обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, вказавши про визнання доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні необережних дій, які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді