Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/2406/2024 Справа № 641/7630/24
УХВАЛА
14 листопада 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
До суду надійшло вказане клопотання в обґрунтування якого прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою збуту наркотичного засобу та незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зберігаючи при собі пігулки з наркотичним засобом, обіг якого обмежено «Метадон» у невстановленій кількості, які незаконно придбав при невстановлених обставинах, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», 24.09.2024 приблизно о 17:30 год., знаходячись поблизу будинку № 161 по пр-т Байрона в м. Харкові збув ОСОБА_5 шляхом передачі із рук в руки блістер з надписом «Метадон-ЗН», в якому перебувало 6 пігулок круглої форми білого кольору з наркотичним засобом, обіг якого обмежено, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 500,00 грн., після чого, ОСОБА_4 , покинув місце вчинення злочину.
В подальшому, 24.09.2024 року в період часу з 17:50 до 18:05, під час проведення оперативної закупки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 надав для огляду та вилучення раніше придбаний у ОСОБА_4 блістер з надписом «Метадон-ЗН» з пігулками білого кольору у кількості 6 шт., які згідно висновку експерта містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса метадону в складі наданої речовини склала - 0,1502 грама.
В ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що до скоєння вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого на підставі ст. 208 КПК України було затримано.
12.11.2024 у період часу з 10:02 до 10:15 було проведено особистий обшук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено: мобільний телефон марки «Моторола» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-картою: НОМЕР_3 , поміщено до паперового конверту, засвідчено підписами учасників слідчої дії.
12.11.2024 винесено постанову про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів кримінального провадження вилучених предметів.
Прокурор вважає, що вилучене під час проведення огляду місця події майно є предметом кримінального провадження та має доказове значення.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином. При цьому прокурором було подано заяву про розгляд клопотання без його участі.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Як зазначено у клопотанні, вилучені речі мають вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, мають силу речових доказів та зберегли на собі сліди злочину.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що речі, вказані у клопотанні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку суду, є достатньо підстав вважати, що вилучені мобільний телефон марки «Моторола» чорного кольору із сім-картою, вказані прокурором у клопотанні, мають доказове значення у кримінальному провадженні та на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження та проведення експертних досліджень.
Крім того, слід зазначити щодо вимог прокурора у клопотанні про визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна, що це питання вирішується слідчим або прокурором відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України.
Керуючись вимогами ст. ст. 98, 170-175, 309 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно задовольнити.
Накласти арешт на мобільний телефон марки «Моторола» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-картою: НОМЕР_3 , поміщено до паперового конверту, засвідчено підписами учасників слідчої дії.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покладається на прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1