ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, на незаконне позбавлення волі ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, обгрунтовуючи її тим, що 25 липня 2024 року ОСОБА_4 було незаконно затримано співробітниками ГУНП у Вінницькій області на мобільному блок-посту по АДРЕСА_1 . Підставою затримання було усно зазначено, що він нібито перебуває у розшуку. Однак, ця інформація не відповідає дійсності. Часом незаконного затримання є орієнтовно 16.00 год. Протокол затримання не складено. Отже, в діях осіб, які незаконно і протиправно затримали ОСОБА_4 вбачається склад злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 146 КК України. Нинішнє місце перебування ОСОБА_4 відоме ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом. Кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання.

Згідно ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обгрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленному цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_3 просив постановити ухвалу, якою зобов`язати ГУНП у Вінницькій області негайно доставити до суду ОСОБА_4 , перевірити факт законності затримання та позбавлення останнього волі, в разі, якщо ОСОБА_4 затримано незаконно, постановити ухвалу, якою негайно його звільнити з місця незаконного позбавлення волі.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, до суду звернувся з клопотанням про залишення його скарги без розгляду у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 в день його затримання.

Представник ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку.

У ч. 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 26 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що особа, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 має самостійно розпоряджатися своїми процесуальними правами, його волевиявлення про залишення скарги без розгляду мало місце до початку розгляду скарги по суті, вважаю, що є всі законні підстави скаргу ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України, на незаконне позбавлення волі ОСОБА_4 залишити без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 22, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, на незаконне позбавлення волі ОСОБА_4 - залишити без розгляду.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_5