Справа № 149/2020/24
Провадження №11-кп/801/1016/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000067 від 10.06.2024 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.07.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сьомаки Хмільницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, раніше не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

З урахуванням ч. 5 ст. 74 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_8 заклади з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв не закінчував та іспитів, щодо теоретичних знань правил дорожнього руху та практичних навичок керування транспортним засобом, не складав.

В подальшому у літку 2013, більш точні час і дату вчинення кримінального правопорушення досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_8 , який перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виник протиправний умисел, направлений на одержання підробленого офіційного документа - посвідчення водія, з метою отримання права керування транспортними засобами категорії «В, С1, С», уникнувши відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (в редакції зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 844 від 16.09.2020), проходження медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, складення теоретичного, на знання діючих Правил дорожнього руху України і практичного, на перевірку навичок керування транспортним засобом, іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на порушення встановленого порядку оформлення документів, які видаються державною установою, з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи злочинні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 у літку, 2013 року більш точні час і дату вчинення кримінального правопорушення досудовим розслідуванням не встановлено, у Інтернет мережі на одному із сайтів знайшов невстановлену особу, яка обіцяла за грошову винагороду виготовити на замовлення підроблене посвідчення водія категорії «В, С1,С».

З метою одержання підробленого посвідчення водія ОСОБА_8 передав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої фотознімки та свої анкетні дані, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія категорії «В, С1, С» серії НОМЕР_1 видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 26.03.2013 дійсне до 25.03.2063 та заповнене на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому через декілька тижнів улітку 2013 року, більш точні час і дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Хмільник, Вінницької області, від невідомої особи отримав підроблений документ - посвідчення водія категорії «В, С1, С» серії НОМЕР_1 видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 26.03.2013 дійсне до 25.03.2063 та заповнене на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сплативши при цьому грошові кошти на загальну суму 4000 гривень, маючи намір в подальшому використовувати вказане підроблене посвідчення водія, таким чином вчинивши пособницькі дії з підробки офіційного документу.

В подальшому ОСОБА_8 , одержавши підроблений офіційний документ посвідчення водія категорії «В, С1, С» серії НОМЕР_1 видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 26.03.2013 дійсне до 25.03.2063 та заповнене на його ім`я, усвідомлюючи, що вказаний документ є підробленим, оскільки він не додержав встановленого законодавством України порядку отримання та використання посвідчення водія, почав використовувати його під час керування транспортним засобом.

Так, 10.06.2024 близько 23 годині 44 хвилин, керуючи легковим автомобілем моделі «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_8 рухався по вулиці В. Чорновола в м. Хмільник Вінницької області та був зупинений нарядом патрульної поліції батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» - порушення правил дорожнього руху.

В подальшому, ОСОБА_8 у відповідності до п. 2.1, 2.4 розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, з метою введення в оману вищевказаних працівників поліції щодо наявності в нього права керування автомобілем, пред`явив і тим самим використав завідомо підроблене посвідчення водія, категорії «В, С1, С» серії НОМЕР_1 видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 26.03.2013 дійсне до 25.03.2063 та заповнене на його ім`я.

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/102-24/11688-ДД від 19.06.2024, бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_3 , заповнене на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 26.03.2013, не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту зразку бланку посвідчення водія, що знаходиться в офіційному обігу на території України.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою та за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі ст. 413 КПК України. Прокурор вказує, що суд звільняючи ОСОБА_8 від покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, безпідставно призначив йому конкретний вид та розмір покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі. Враховуючи, що участь останнього в апеляційному перегляді кримінального провадження не є обов`язковою, розгляд здійснено за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого повністю доведена матеріалами кримінального провадження, кваліфікація дій є правильною і ніким з учасників процесу не оспорюється.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_8 покарання, заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та у подальшому звільнив його від призначеного вироком суду покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особи звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Також відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при застосуванні норм права судами повинні враховуватись висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду в справах №756/6876/19 від 18.06.2020 та № 756/3924/20 від 19.03.2024 зазначено, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненому кримінальному правопорушенні та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнив його від покарання, при цьому безпідставно призначив обвинуваченому конкретний вид і розмір покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.

Таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою зміни вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.07.2024 стосовно ОСОБА_8 змінити.

В резолютивній частині вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 1 ст. 358 КК України ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3