Справа № 496/3661/22
Провадження № 1-кп/496/92/24
У Х В А Л А

28 серпня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка Одеської області клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_6 не виконав обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, ухилявся від явки до суду, крім того ризики передбачені ст. 177 КПК України, які встановленні під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, продовжують існувати, тому єдиним запобіжним заходом, якій зможе гарантувати запобігання усім ризикам є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , при цьому прокурор посилався на обставини викладені у письмовому клопотанні.

Потерпілі до судового засідання не з`явилися, однак раніше надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти вказаного клопотання прокурора, зазначили, що обвинувачений не з`являвся до судових засідань з поважних підстав, оскільки проходив лікування від наркозалежності, не заперечували щодо звернення застави в дохід держави, при цьому просили застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Ухвалою суду від 17.11.2022 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави з вказанням обов`язків.

22.11.2022 року ОСОБА_6 було звільнено з-під варти з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» у зв`язку з внесенням застави та під розписку роз`яснено його обов`язки.

Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

При цьому, на підозрюваного у разі внесення застави були покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

13.01.2023 року обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, до суду за викликом не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.

Крім того, 07.02.2023, 03.05.2023, 09.05.2023, 22.11.2023, 21.12.2023, 20.02.2024, 03.04.2024, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, до суду за викликом не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, чим порушив обов`язки покладені на нього запобіжним заходом у вигляді застави.

Згідно ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

При порушенні умов такого запобіжного заходу як застава процедура його застосування включає також застосування заходів кримінально-процесуальної відповідальності. Так, у разі порушення умов застави - вона звертається в дохід держави (частина 8 статті 182 КПК).

З наведеного вище слідує, що звернення застави в дохід держави є невід`ємною складовою зміни запобіжного заходу в вигляді застави, яка передбачена частинами 8 та 10 статті 182 КПК, та охоплюється поняттям застосування запобіжного заходу в вигляді застави.

У зв`язку із викладеним, звернення застави в дохід держави має (із врахуванням особливостей цього заходу) відповідати встановленим правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Частиною 3 ст. 182 КПК України встановлено, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (частина 8 статті 182 КПК).

Метою припису частини 8 статті 182 КПК є запобігання порушенню підозрюваним покладених на нього обов`язків шляхом застосування заходу кримінально-процесуальної відповідальності за таке порушення. У той же час метою звернення застави в дохід держави не є відшкодування шкоди, у завданні якої особа підозрюється.

Отже, у разі порушення умов такого запобіжного заходу як застава (зокрема, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого без поважних причин та не повідомив заздалегідь про причини своєї неявки), суд вправі застосувати заходи кримінально-процесуальної відповідальності - звернути заставу (її частину) в дохід держави.

З огляду на викладене клопотання прокурора обґрунтовано правовими підставами, доведено, що ОСОБА_6 на виклики до суду не з`явився, заставодавець не виконав своїх обов`язків щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому суд приходить до переконання, що вимога прокурора про звернення застави в дохід держави є законною та обґрунтованою належними й допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню, з чим також були згодні інші учасники даного кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо зміни запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність утримання особи під вартою, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/;

- ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого або особливо тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судебное решение от 26 января 1993 года § 30/.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

Статтею 184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Так, положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, слідчий суддя, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 2 ст. 194 КПК України саме на прокурора покладено обов`язок доведення наявності ризику, суд же, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами і не може самостійно визначити і обґрунтовувати ризики, тим паче, що ч. 3 ст. 22 КПК України прямо заборонено покладати на один і той самий орган чи службову особу під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду.

Суд погоджується з думкою прокурора про існування ризиків того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Так, при оцінці ризику переховування від правосуддя, поряд з іншими обставинами, може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання, як це відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 р.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято, свідки та потерпілі підлягають безпосередньому допиту судом, тому суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків, потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні, а також ризик можливого вчинення ОСОБА_6 інших злочинів, суд звертає увагу на ту обставину, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів.

Разом з тим, суд також погоджується з доводами обвинуваченого та його захисника про те, що в клопотанні прокурор не обґрунтував неможливість застосування більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, для запобігання встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зокрема у клопотання сторона обвинувачення в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається на тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що одна лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, раніше судимий, міцність соціальних зв`язків, суд прийшов до переконання, що стороною обвинувачення, в цьому судовому засіданні, не доведено, що застосування до ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликано об`єктивною необхідністю і виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, а інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

В той же час, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Захисник обвинуваченого просить застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, а також за відсутності безумовних підстав для продовження виняткового запобіжного заходу, тримання під вартою, суд приходить до висновку, що слід змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з застави на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року та враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 193-194, 196, 371, 372, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Звернути в дохід держави заставу в сумі 49620 грн., яку було внесено на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 26302945, на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 17.11.2022 (справа № 496/3661/22), та зарахувати її до спеціального фонду Державного бюджету України.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_6 на 60 днів, тобто з 28.08.2024 року до 26.10.2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , наступні обов`язки:

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали буде складено 03.09.2024 року.