1-кп/205/1053/24
Провадження №1-кп/205/1053/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0001105 від 10 серпня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше не засудженого; офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наказу №43 командира військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2019 року, обвинуваченого ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду стрільця-регулювальника комендантського взводу. 23 вересня 2019 року, згідно наказу №293 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 вважати таким, що 23 вересня 2019 року здійснив самовільне залишення військової частини, у зв`язку з чим з цього дня зняти з усіх видів забезпечення та котлового забезпечення по загальновійськовій нормі (№1) за каталогом в польових умовах увільнено від займаної вище посади з призупиненням військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 09 жовтня 2022 року.

Згідно витягу з наказу №302 командира військової частини НОМЕР_1 від 02 жовтня 2019 року, солдата ОСОБА_4 стрільця регулювальника комендантського взводу, вважати таким, що з 23 вересня 2019 року знаходиться у розпорядженні командира військової частини у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №105 від 16 квітня 2020 року, солдата ОСОБА_4 увільнено від займаної вище посади з призупиненням військової служби, дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 23 вересня 2019 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 квітня 2020 року №97-РС, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 24 жовтня 2019 року.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 6, 11, 12, 14, 16, 49, 117, 118 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , 09 серпня 2024 року, близько 23 години 50 хвилин, знаходився біля буд. АДРЕСА_2 , де знайшов поясну сумку «бананку», в якій знаходились конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме: корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин, придатний для здійснення вибуху, а також запал типу УЗРГМ-2, який відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення, придатний для здійснення вибуху, яку залишив при собі, таким чином незаконно придбав без передбаченого законом дозволу вибухову речовину та вибуховий пристрій, які став незаконно, без передбаченого законом дозволу, носити при собі. 10 серпня 2024 року, близько 10 години, обвинувачений ОСОБА_4 , перебував біля буд. АДРЕСА_3 , де був зупинений працівниками поліції, які вилучили у нього зазначені вище вибухову речовину та вибуховий пристрій, які він незаконно придбав та носив при собі без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, у вчинено щиро покаявся та пояснив суду, що 09 серпня 2024 року, біля буд. АДРЕСА_2 , він знайшов поясну сумку, в якій знаходилась граната Ф-1 та запал УЗРГМ-2, яку він залишив та став носити при собі без передбаченого законом дозволу. Наступного дня, тобто 10 серпня 2024 року, близько 10 години, біля буд. АДРЕСА_3 , він був зупинений працівниками поліції, які вилучили у нього зазначені вище гранату та запал, які він незаконно придбав та носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, як придбання та носіння вибухових речовин, а також вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченою ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , щирого каяття останнього та позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 3029,12 грн. та 1135,92 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні:

- судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/104-24/32763-ВТХ від 26 серпня 2024 року в розмірі 3029 гривень 12 копійок;

- судової трасологічної експертизи №СЕ-19/104-24/33964-Д від 26 серпня 2024 року в розмірі 1135 гривень 92 копійки.

Речові докази по справі:

- предмет, схожий на корпус гранати зеленого кольору, який запаковано в спец пакет CRI 1143760 та предмет, схожий на запал з маркуванням «25» «УЗРГД-2» «583», який запаковано до спец пакету CRI 1143937, дактилокарту на ім`я ОСОБА_4 та слід пальця руки, від копійовані на 1 л/с та поміщені до паперових конвертів, які зберігаються в камері схову речових доказів ВП №1 ДРУП №1 (ВП №3 ДРУП) ГУНП в Дніпропетровській області знищити;

- відбитки слідів папілярних візерунків, які відкопійовано на 1 л/с та поміщено до паперового конверту, DVD-R диск з відеозаписами із нагрудних камер працівниками поліції залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1