УХВАЛА

27 вересня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання начальника відділення слідчого відділу Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 (далі слідчий), погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратуру ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0002228 від 25.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення слідчого відділу Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням яке погоджено прокурором Рівненської окружної прокуратуру ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні слідчого відділу Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002228 від 25.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 вересня 2024 року, близько 18:00 год., невідома особа, знаходячись на земельній ділянці, неподалік від території КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради за адресою: м. Рівне, вул. Миколи Карнаухова, 25-а, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, умисно нанесла останньому не менше п`яти ударів клинком ножа в ділянку життєво-важливих органів, а саме - в область грудної клітки та черевної порожнини, вчинивши таким чином всі дії, які вважав необхідними для завершення злочину до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілого ОСОБА_6 було госпіталізовано до КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, де йому своєчасно було надано медичну допомогу.

25 вересня 2024 року, в ході огляду предметів /речей/, який проводився у приміщенні ДСУ «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено: сукню, яку добровільно видала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

25 вересня 2024 року, в ході огляду предметів /речей/, який проводився у приміщенні ДСУ «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено: сукню, яку добровільно видала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказані предмети згідно вимог ч. 7 ст. 237 КПК України є тимчасово вилученим майном.

Згідно вимог ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти арешт на: сукню, яку добровільно видала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучену 25.09.2024 в ході огляду предметів /речей/, який проводився у приміщенні ДСУ «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 9-а.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8