Справа № 359/9261/21
Провадження № 1-кп/359/133/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових зсідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження № 0000826, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2021, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 02.12.2022 вироком Згурівського районного суду Київської області, за ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

31.07.2021, приблизно о 18 год., ОСОБА_7 перебував біля магазину, який розташований по АДРЕСА_3 . До нього підійшов ОСОБА_10 і попрохав підкурити цигарку, після чого розпочав словесний конфлікт та через короткий проміжок часу відійшов убік, і перебував з іншого боку магазину по АДРЕСА_3 .

31.07.2021, приблизно о 18 год. 14 хв., ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_7 та, на ґрунті неприязних відносин, у зв`язку з попередніми діями останнього, наніс йому руками кілька ударів по голові та тулубу, спричинивши легкі тілесні ушкодження у виді синця в області повік правого ока, крововиливу в білкову оболонку правого ока. У свою чергу ОСОБА_7 , ухиляючись від ударів, відходив від нього, а ОСОБА_10 переслідував його з метою продовжити побиття.

ОСОБА_7 , припиняючи дії ОСОБА_10 , лівою рукою дістав з кишені своїх шортів ніж та умисно наніс ним ОСОБА_10 один удар у тулуб, спричинивши колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку, яке є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувачуваний ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнав. У порядку ст. 95 КПК України надав письмові покази, а саме: 31.07.2021, приблизно о 18 годині, він перебував біля магазину, точну назву не пам`ятає, який розташований у АДРЕСА_4 , та сидів на підвіконні одного із вікон даної будівлі. Приблизно у вказаний час, до нього підійшов ОСОБА_10 та попросив цигарку та прикурити. Він зрозумів, що ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки його хода, рухи та мова були не чіткими, від нього відчувався характерний запах алкоголю. На прохання ОСОБА_10 , він відмовив. Після відмови дати цигарку, ОСОБА_10 почав висловлюватися нецензурною лайкою в його бік, ображати. На ці слова він не реагував, оскільки розумів, що ОСОБА_10 перебуває на підпитку та, можливо, не розуміє значення своїх дій. У подальшому, відчуваючи свою безкарність та пасивність з його боку, ОСОБА_10 почав наносити йому удари руками по голові та тулубу, унаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в області повік правого ока, крововилив в білкову оболонку правого ока та садна на тулубі. Він зауважив, що після його затримання, з боку правоохоронного органу не було вчинено жодних дій, а саме: не було прийнято його заяву про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, завдання йому тілесних ушкоджень. Орган досудового розслідування жодним чином, у межах кримінального провадження, у якому його визнано підозрюваним та обвинуваченим, не перевірив факт завдання йому тілесних ушкоджень, не провів огляд та не встановив ступінь тяжкості завданих йому тілесних ушкоджень. Отримавши декілька ударів по голові та тулубу від ОСОБА_10 , він встав з підвіконня, на якому сидів, після чого ОСОБА_10 спробував завдати йому ще декілька ударів по голові. Він ухилився від ударів потерпілого, відступив на декілька кроків від нього та вирішив піти від ОСОБА_10 , сподіваючись, що у такому разі потерпілий не буде його переслідувати та лишить у спокої. Відійшовши на декілька кроків від ОСОБА_10 , він повернувся до потерпілого спиною та пішов в протилежному напрямку, у бік перехрестя з іншою вулицею. ОСОБА_10 його наздогнав та завдав йому декілька ударів ззаду по голові та тулубу, після чого він різко розвернувся та завдав ОСОБА_10 у відповідь один удар кулаком лівої руки в область живота. У момент удару, у лівій руці у нього не було ані ножа, ані іншого предмету. Як у момент завдання удару кулаком лівої руки ОСОБА_10 , так і в момент затримання та проведеного в обвинуваченого обшуку працівниками поліції, у нього не було виявлено ані ножа, ані іншого предмету, схожого на ніж, чи іншого предмету, яким можна було завдати колото-ріжучу рану. Після завданого ним удару ОСОБА_10 , останній трішки зігнувся та відійшов на один-два кроки, дивлячись на нього здивованим поглядом, скоріше за все, від раптовості. У той момент він зрозумів, що ОСОБА_10 його чіпати більше не буде, тому пішов від нього своїм шляхом. У подальшому, приблизно о 01 годині 30 хвилин 01.08.2021 його затримали працівники поліції за адресою: АДРЕСА_5 .

Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 не визнав себе винним, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 31.07.2021 з фотоілюстрацією (т.1 а.с.106-115) приміщення відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_5 . У ході цієї слідчої дії встановлено, що при в ході до відділення, на підлозі знаходяться речі, а саме: футболка біло-сірого кольору та бежеві шорти зі слідами РБК, сині шльопанці, телефон «Нокіа» чорного кольору, три банківські карти, довідка про реєстрацію місця проживання, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , два паспорти на ім`я ОСОБА_10 , грошова купюра номіналом 200 грн. Зазначені речі вилучено слідчим у встановленому законом порядку;

- протоколом огляду місця події від 31.07.2021 з фотоілюстрацією (т.1 а.с.119-125) ділянка тротуару, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу продуктового магазину. Біля магазину розташоване місце для сидіння. Слідів боротьби та слідів РБК не виявлено;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2021 (т.1 а.с.126-128), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 упізнав особу на фото №1, по обличчю, статурі, одягу, зачісці як ОСОБА_7 , котрий наніс йому ножем тілесне ушкодження, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 ;

- висновком експерта №145д від 22.09.2021 (т.1 а.с.130-132), відповідно до якого встановлено, що відповідно до наданої медичної документації у гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мало місце проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку, що супроводжувалось внутрішньою кровотечею (рана довжиною 3 см., розташована в 3 см. нижче реберної дуги, скупчення рідкої крові в черевній порожнині, об`ємом, приблизно, 450-500 мл., та згортка крові, об`ємом, приблизно 50 мл.). Виявлене проникаюче колото-різане поранення передньої червоної стінки утворилось від дії гострого предмету, якому притаманні колючо-ріжучі властивості. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитись у строк та за обставин, на які вказано в описовій частині постанови слідчого. Виявлене проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки не могло утворитись «від падіння з положення стоячи об тверду поверхню». Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням стінки шлунку могло виникнути від не менш, ніж однієї дії гострого предмету в праву частину живота. Виявлене у гр. ОСОБА_10 проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з ушкодженням шлунку, за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Не виключається можливість виникнення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень «за обставин, зазначених під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 17.09.2021»;

- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 16.09.2021 та відеозаписом даної слідчої дії за участю потерпіло ОСОБА_10 (т.1 а.с.133-137), переглянутого в судовому засіданні. У ході цієї слідчої дії потерпілий пояснив, що він 31.07.2021, приблизно о 18 годині, перебував біля магазину, точну назву не пам`ятає, який розташований у АДРЕСА_4 . До міста він приїхав отримати пенсію, стояв біля магазину, пив пиво та побачив невідомого на той час чоловіка обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого попросив запалити цигарку. Обвинувачений почав висловлювався нецензурною лайкою. Потерпілий відійшов убік і перебував з іншого боку магазину по АДРЕСА_3 . Однак, через деякий час він підійшов до ОСОБА_7 та на ґрунті неприязних відносин, у зв`язку з попередніми діями останнього, наніс йому руками кілька ударів по голові та тулубу. Тоді ОСОБА_7 лівою рукою наніс йому удар у живіт. Він одразу не зрозумів, що його поранено ножем. Від удару обвинуваченого він почав відходити назад, перейшов дорогу, відчув гострий біль в боку. Подивившись на живіт, побачив кров та зрозумів, що його було поранено. Ножа в руках обвинуваченого він не бачив. У ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_10 показав місце де саме та як стояв обвинувачений по відношенню до нього у момент удару. Також, за допомогою статиста відобразив механізм і локалізацію заподіяного йому тілесного ушкодження. Потерпілий ОСОБА_10 за допомогою статиста зімітував нанесений обвинуваченим йому удар в живіт;

- протоколом перегляду відеозапису від 10.09.2021 (т.1 а.с.139-140), відповідно до якого встановлено, що при відкритті диску на ньому знаходиться файл під назвою «m 17- Перехрестя Київський Шлях, Бежівка, Глибоцька 2021-07-31 17-59-59_044» та файл ємністю109 МБ (114 965 899 байт) під назвою «m17-Перехрестя Київський шлях, Бежівка, Глибоцька 2021-07-31 18-22-02_620». При перегляді першого файлу, під назвою «m17-Перехрестя Київський Шлях, Бежівка, Глибоцька 2021-07-31 17-59-59_044», а саме, відеозапису з камери відео спостереження, з надписом з лівого боку, у нижній частині «m1 7- Перехрестя Київський шлях, Бежівка, Глибоцька» та з правого боку, у нижній частині, дата 31.07.2021, а саме о 18 год. 10 хв. 54 с., до приміщення магазину, що за адресою: АДРЕСА_4 , підходить чоловік одягнений у шорти темного кольору, із світлими вставками та з світлим пакетом в руках. О 18 год. 11 хв., 47 с. даний чоловік сідає на підвіконня з боку магазину. 31.07.2021, о 18 год. 02 хв. 08 с. до магазину підходить чоловік, одягнений у світлі шорти, футболку темного кольору із світлою вставкою по центру. О 18 год. 12 хв., 39 с. чоловік одягнений у світлі шорти, футболку темного кольору з світлою вставкою по центру, підходить до чоловіка, який сидить на підвіконні з боку магазину. О 18 год. 13 хв. 10 с. чоловік одягнений у світлі шорти, футболку темного кольору, із світлою вставкою по центру сідає поруч на підвіконні. Потім, о 18 год. 13 хв. 55 с., чоловік одягнений у світлі шорти, футболку темного кольору, із світлою вставкою по центру, встає з підвіконня, відходить та о 18 год. 14 хв.. 02 с. підходить до чоловіка, який сидить на підвіконні і наносить йому удар лівою рукою в обличчя, після чого о 18 год. 14 хв. 03 с. чоловік, який сидів на підвіконні, встає і починає відходити до входу в магазин. О 18 год. 14 хв. 05 с. чоловік одягнений у світлі шорти, футболку темного кольору, з світлою вставкою по центру, намагається нанести удар лівою рукою по чоловіку, що сидів на підвіконні, який знаходиться спиною до чоловіка та одягнений у світлі шорти, футболку темного кольору із світлою вставкою по центру. О 18 год. 14 хв. 08 с. чоловік, що сидів на підвіконні та одягнений у шорти темного кольору із світлою вставкою, розвертається до чоловіка який намагається нанести йому удар та о 18 год. 14 хв. 09 с. чоловік одягнений в шорти темного кольору із світлою вставкою, лівою рукою наносить удар в район живота з правого боку чоловіку одягненому в світлі шорти, футболку темного кольору з світлою вставкою по центру. Після цього останній відходить та прямує до світлофору. О 18 год. 14 хв., 49 с. чоловік, якому було нанесено удар, переходить дорогу та прямує в бік центру міста Борисполя по вул. Київський шлях. О 18 год. 14 хв. 25 с. чоловік, який наніс удар та який одягнений в шорти темного кольору із світлою вставкою, сідає на підвіконник магазину та о 18 год. 19 хв. 49 с. підводиться та переходить дорогу на інший бік вулиці та прямує в бік центу міста Борисполя по вул. Київський шлях. При перегляді файлу під назвою «m 17-Перехрестя Київський шлях, Бежівка, Глибоцька 2021-07-3118-22-02_620», встановлено приїзд автомобіля «швидкої медичної допомоги», який заїжджає на тротуар по АДРЕСА_3 ;

- висновком експерта №159 від 03.08.2021 (т.1 а.с.141-142), відповідно до якого встановлено, що в ОСОБА_7 виявлено ушкодження: синець в області повік правого ока, крововилив у білкову оболонку правого ока. Описані вище тілесні ушкодження, у сукупності, виникли від дії тупого предмету, можливо, у час та за обставин, указаних у постанові та самим освідуваним, і, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до легких тілесних ушкоджень. На тілі освідуваного виявлено не менше однієї точки прикладання сили (права очна ділянка). Дані тілесні ушкодження не могли утворитись від падіння з положення стоячи об тверду поверхню;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16.09.2021 (т.1 а.с.144-147), відповідно до якого слідчим Бориспільського РУП ГУНП в Київській області вилучено оригінали медичної документації ОСОБА_10 у Бориспільській КНР ББЛІЛ;

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 03.08.2021 та відеозаписом даної слідчої дії, за участю обвинуваченого ОСОБА_7 (т.1 а.с.151-155), переглянутого в судовому засіданні. У ході цієї слідчої дії на місці події ОСОБА_7 розповів про обставини які сталися 31.07.2021 приблизно о 18 год. біля магазину який розташований по АДРЕСА_3 , зазначивши у зв`язку з чим в нього виник конфлікт з потерпілим та як саме він розвився. ОСОБА_7 того дня перебував в стані алкогольного сп`яніння. Також, у ході слідчого експерименту ОСОБА_7 показав, як стояв потерпілий у момент нанесення ним удару, а саме: обличчям до нього, тобто по відношенню до нього, навпроти із піднятою рукою у виді замахування. При цьому детально розповів та за допомогою статиста показав, як саме він наніс удар лівою рукою розкладним ножем у живіт потерпілого, відобразивши його механізм, локалізацію та силу нанесення. ОСОБА_7 описав ножа, яким наніс один удар по тулубу потерпілого, а саме: розкладний фабричний ніж, який при відкриванні фіксується, лезо 8 см., червона рукоятка. Зазначив, що удар він наніс автоматично, намагаючись злякати потерпілого. Лезо ножа проникло в тіло потерпілого близько 2-3 см. Також обвинувачений розповів про свою поведінку після вчинення даного злочину, зокрема, що допомогу потерпілому він не надав та одразу після цього пішов через дорогу. Навпроти банку «Укиргазбанк» на нього напало три молодих хлопці, які збили його з ніг, почали бити по тілу завдавши йому тілесних ушкоджень. У момент нанесення ударів невідомими хлопцями, ніж із руки обвинуваченого було вибито. Куди дівся ніж йому не відомо. Окрім того, у ході даного слідчого експерименту обвинувачений зазначив, що наніс удар потерпілому не сильно, злегка, щоб потерпілий його залишив у спокої, оскільки потерпілий його образив своєю поведінкою по відношенню до нього.

Також, у судовому засіданні судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази у кримінальному провадженні, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

При цьому, судом встановлений повний порядок розгляду кримінального провадження: допит потерпілого, обвинуваченого та дослідження матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до вимог чинного КПК України, участь потерпілого в судовим засіданні являється його правом, а не обов`язком.

У частині 1 ст. 325 КПК України закріплено, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Так, суд визнає підстави відсутності потерпілого ОСОБА_10 , при розгляді даного кримінального провадження, поважними, відповідно до вимог статті 325 КПК України, оскільки, на момент розгляду кримінального провадження, потерпілий надав заяву про небажання брати участь у судовому розгляді справи. Зауважив та підтвердив відсутність у нього наміру скористатися своїм правом надати покази, згідно з вимогами ст. 56 КПК України. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи вищевказані досліджені судом докази у кримінальному провадженню, на думку суду, указані обставини не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить відповідні протоколи та не заперечувалось ними в судовому засіданні.

З цього приводу, суд також критично оцінює клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про визнання доказів, які надала сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_11 , недопустимими, посилаючись на грубі порушення норм КПК України при їх збиранні (т.2 а.с.51-54), навів доводи про недопустимість даних доказів, згідно з вимогами ст. 86, ст.ст.104-105 КПК України. Адвокат просив визнати недопустимими протокол проведення слідчого експерименту від 16.09.2021, за участі потерпіло ОСОБА_10 , з додатком у виді відеозапису, та протокол проведення слідчого експерименту від 03.08.2021, за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , з додатком у виді відеозапису.

У той же час, із змісту частини першої статті 84 КПК України вбачається, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, хоча й можуть мати значення при оцінці допустимості доказу, зафіксованого у висновку експерта. Частиною другою даної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, як вбачається з відомостей, що містяться в протоколах проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 від 16.09.2021, слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 від 03.08.2021 та відеозаписів даних слідчих дій, під час проведення яких обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_10 самостійно, особисто підтвердили об`єктивність фіксації фактів у протоколах проведення слідчого експерименту, а також не зазначали, що під час слідчих дії на них здійснювався якість тиск. Це були початкові пояснення відібрані через незначний проміжок часу після події, і вони найбільш об`єктивно відображають обставини, що відбулися. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 розповідав усе добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Зазначені протоколи підписані усіма учасниками слідчої дії без будь-яких заперечень та зауважень, тому твердження сторони захисту є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Стаття 104 КПК України не передбачає вимог щодо обов`язковості заповнення усіх граф протоколу та закреслення непотрібних граф, у зв`язку з чим посилання сторони захисту на істотні порушення вимог КПК України є безпідставними.

З огляду на викладене, суд, детально дослідивши в судовому засіданні протокол проведення слідчого експерименту від 16.09.2021 за участі потерпілого ОСОБА_10 з додатком у виді відеозапису та протокол проведення слідчого експерименту від 03.08.2021 за участі обвинуваченого ОСОБА_7 з додатком у виді відеозапису, з`ясувавши обставини їх проведення, приходить до висновку, що зазначені слідчі дії проведені відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу, протоколи відповідають вимогам процесуального закону, а тому підстав сумніватися у правдивості відомостей, що в них зафіксовані, немає. При цьому, відомості зафіксовані у протоколах проведення слідчих експериментів за участі потерпілого та обвинуваченого, повністю узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами дослідженими в ході судового розгляду, а саме: протоколом перегляду відеозапису від 10.09.2021, на якому чітко зображено конфлікт між двома чоловіками (потерпілим та обвинуваченим) та нанесення обвинуваченим одного удару лівою рукою по тулубу потерпілого, від якого потерпілий похитнувся та відійшов назад, а також висновком експерта №145д від 22.09.2021, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, серед іншого, колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку, що є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння, що свідчить про те, що вони є об`єктивними та такими, що відповідають дійсності, у зв`язку з чим визнає за можливе покласти дані докази в основу обвинувального вироку.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює твердження сторони захисту відносно того, що протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 від 02.08.2021, є недопустимими доказами, оскільки потерпілим не зазначено індивідуальних (особливих) ознак, за якими він впізнав особу обвинуваченого. При цьому, зазначенні ознаки, за якими було впізнано особу (по обличчю, статурі, одягу та зачісці), є загальними ознаками, які можуть відноситись до будь якої іншої особи, чим порушено ст. 228 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не погоджується з вказаними доводами сторони захисту, виходячи із наступного.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Зі змісту постанови Верховного Суду України від 09.06.2016 в справі №5-360/кс 15, слідує, що Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті, у редакції від 13.04.2012, дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушень слідчим у даному кримінальному провадженні вимог закону при проведенні слідчої дії - пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_10 від 02.08.2021, оскільки потерпілий впізнав обвинуваченого та вказав ознаки, за якими він впізнав ОСОБА_7 як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження.

Судом, при вирішенні питання щодо допустимості доказів та використанні покладених в основу вироку засобів доказування, грубого порушення вимог кримінального процесуального закону, при вилученні відеозапису з камер «Безпеки місто» за 31.07.2021, який зберігається на CD-диску, не встановлено. Сторона захисту наполягає, що матеріали справи не містять відповідного протоколу проведення слідчої дії стосовно отримання даного доказу у Бориспільської міської ради, як володільця останнього, тобто при отриманні даного відеозапису як доказу, органом досудового розслідування було допущено порушення порядку збирання доказів, зокрема, відсутня фіксація оперативним підрозділом процесуальних дій щодо отримання відеозапису з камер відеоспостереження.

Разом із цим, судом встановлено, що відеозапис з камер «Безпеки місто» за 31.07.2021, який зберігається на CD-диску, наданий слідчому СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, заступником міського голови ОСОБА_12 на підставі листа виконавчого комітету міської ради № 12-27-2955 від 05.08.2021.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це, відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується й щодо доказів, отриманих унаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК), за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

З рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, на думку суду, відсутні передбачені законом підстави для визнання відеозапису з камер «Безпеки місто» за 31.07.2021, який зберігається на CD-диску, недопустимим доказом.

Суд дійшов до переконання, що в кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, з огляду на вищевикладені докази в їх сукупності, дії потерпілого ОСОБА_10 та його поведінка під час словесної суперечки, із застосуванням фізичного насильства із обвинуваченим, не свідчить про суспільно-небезпечного посягання з його боку, яке створювало б реальну загрозу здоров`ю чи життю обвинуваченого та змушувало б останнього захищатися шляхом нанесення ножового поранення потерпілому. З огляду на вищевикладене, позиція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо отримання ОСОБА_10 колото-різаного тілесного ушкодження від удару кулаком, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на викладене, суд також сприймає критично твердження адвоката щодо відсутності під час вчинення обвинуваченим злочину, знаряддя злочину, як такі, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході даного судового розгляду, оскільки обвинувачений під час слідчого експерименту за його участі, детально описав ніж яким наніс один удар потерпілому по тулубу.

Разом із цим, суд звертає увагу, що обвинувачений, у відповідності до ст. 384 КПК України, не несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Таким чином, виходячи з аналізу й оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду письмових доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність його вини.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані, за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисні дії, які виразилися в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає правильною і такою, що відповідає фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Як зазначає Верховний Суд України в своїй постанові від 24 квітня 2014 року у справі № 5-13кс14, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (стаття 121 КК)Ю з об`єктивної сторони, характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками. Із суб`єктивної сторони, злочин може бути вчинений із прямим або непрямим умислом (умисна форма вини). Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК, за умови, якщо були заподіяні тяжкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

У правовому висновку ВСУ про ознаки розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (частина перша статті 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (стаття 128 КК) зазначено, що розмежування вказаних складів злочину здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, у тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Так, ОСОБА_7 вчинив діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Викладене свідчить про наявність у діянні ОСОБА_7 ознак протиправності. Обвинувачений завдав ножем із значною силою один удар по тулубу потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку, яке є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння. При цьому, твердження обвинуваченого про небажання умисно заподіювати тяжке тілесне ушкодження потерпілому повністю спростовуються його ж показаннями, наданими під час проведення з ним слідчого експерименту, і показаннями потерпілого, наданими ним у ході слідчого експерименту, які повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у суді.

Про умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження свідчить поведінка обвинуваченого перед нанесенням удару. Так, із показів потерпілого наданих ним в ході проведення слідчого експерименту, вбачається, що ОСОБА_7 перед тим, як нанести йому удар, не вчинив жодних попереджуючих дій відносно потерпілого та вдарив його по тулубу ножем. Потерпілий через декілька хвилин зрозумів, що поранений. Дані покази повністю узгоджуються з показами обвинуваченого, які він надав в ході проведення слідчого експерименту, де він зазначив, що нічого потерпілому не кричав, не погрожував, а підійшов до нього і відразу наніс йому удар ножем.

Цими доказами повністю спростовується покази обвинуваченого, надані в судову засіданні, у частині того, що удар по тулубу потерпілого він наніс кулаком, з метою зупинити протиправні дії потерпілого, щоб останній більше його ніколи не чіпав, оскільки він не промовляв жодного слова та, не вчиняючи будь-яких попереджувальних дій, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який, у той момент, стояв навпроти нього, та відразу вдар його по тулубу кулаком.

Така послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 , характер, спосіб, механізм та сила нанесення удару, і його спрямованість, нанесення у життєво важливу частину тіла потерпілого, а саме тулуб, а також знаряддя, яким він був завданий, свідчать про цілеспрямованість умислу ОСОБА_7 , саме, на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Також суд аналізує поведінку обвинуваченого, який після нанесення потерпілому такого сильного удару, побачивши, що він відразу похитнувся та відійшов від нього, не намагався надати йому будь-яку допомогу. У подальшому, ОСОБА_7 не цікавився станом здоров`я потерпілого та дізнався про нього лише тоді, коли вже перебував у відділі поліції.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками, у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент його заподіяння, існував прямий причинний зв`язок Тілесне ушкодження спричинено шляхом нанесення обвинуваченим одного удару ножем лезо якого 8 см. по тулубу потерпілого.

Таким чином, знаряддя вчинення злочину, нанесення удару в таку частину тіла людини, яка є небезпечним для життя, його раптовість, відсутність реальної загрози для життя та здоров`я обвинуваченого, а також його поведінка після вчинення інкримінованого злочину, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто, він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_7 наявні всі ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, умисел останнього був направлений саме на умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_10 . Тому ОСОБА_7 повинен відповідати за фактично спричинені його протиправними діями наслідки, а саме: заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

За таких обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_7 , у частині заперечення наявності умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та розцінює їх як бажання виправдати свою протиправну поведінку, досягти призначення покарання за більш м`якою статтею КК України, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю в державі.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує, що він раніше неодноразово судимий. Засуджений 02.12.2022 Згурівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Має місце реєстрації та місце постійного проживання. На обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований. Малолітніх дітей та осіб інвалідів на утримані немає. Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.

Указані обставини, у сукупності, потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства. Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Таким чином, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільної небезпечності вчиненого, конкретних обставин його вчинення, умисний протиправний характер діяння, його наслідки, форму й ступінь вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, якостей та властивостей, що характеризують його соціальний статус, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом із цим, ОСОБА_7 засуджений 02.12.2022 вироком Згурівського районного суду Київської області, за ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України обвинувачений вчинив до постановлення судом попереднього вироку. Тому, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Згурівського районного суду Київської області від 02.12.2022, належить призначити остаточне покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною та достатньою для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, враховуючи, тяжкість злочину та особу обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, так як він відбуває реальну міру покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись: ст. ст. 84, 86, 94, 100, 126, 363-371, 373-374 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 70, ч. 1 ст. 121 КК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Згурівського районного суду Київської області від 02.12.2022, остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, так як він відбуває реальну міру покарання за попереднім вироком.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 07 жовтня 2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання останнього під вартою під час досудового розслідування, а саме: з 01.08.2021 року (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.08.2021) по 29.09.2021 року (ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2021 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання під вартою.

Цивільний позов у справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази: мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору, два паспорти громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , футболку біло-сірого кольору, три банківські карти, грошову купюру, номіналом 200 грн., довідку про реєстрацію місця проживання, залишити у володінні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1