ЄУН 389/288/19
Провадження №1-кп/389/31/19
У Х В А Л А

15 лютого 2024 року колегія суддів Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002045 від 06 листопада 2018 року стосовно

ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.162, п.4 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор заявив клопотання, в якому просить продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, обгрунтувавши клопотання тим, що ОСОБА_6 не одружений, за місцем реєстрації не проживає, тож не має міцних соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачується у вчиненні злочинів, які класифікуються як невеликої тяжкості та особливо тяжкий злочини, не працює, негативно характеризується, тож може ухилитися від суду, існує висока ймовірність незаконного впливу на потерпілу та свідків Деякі залишились не допитаними, з метою зміни наданих ними раніше показань та вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ст.177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати іншний запобіжній захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки прокурором дане клопотання не обгрунтовано, всі підстави вважають надуманими. Просят змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , вказаючи, що обвинувачений має матір, яка потребує сторонньої допомоги, яка у свою чергу не заперечує проти того, щоб її син - ОСОБА_6 перебував під домашнім арештом за вказаною адресою. При цьому, надавши копію договору купівлі-продажу від 29.01.2021 року та довідку, видану виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради №948 від 20.10.2023 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст.199 КПК України, клопотання пропродовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених устатті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.126 КК України, у незаконному проникненні до житла особи (порушення недоторканості житла), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.162 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисному вбивстві), вчинене з особливою жорстокістю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому п.п.4 ч.2 ст.115 КК України, в умисному легкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.125 КК України.

Тобто, обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які класифікуються як невеликої тяжкості та особливо тяжкий злочини, з мірою покарання до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі, не одружений, не працює, за місцем реєстрації не проживає, а відтак, відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, перешкоджаючи тим самим кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_9 і свідків, які наразі не допитані даним складом суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а відтак, тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В своєму клопотанні захисник посилається на те, що розгляд кримінального провадження здійснюється з обов`язковою участю сторін крмінального провадження. І у судове засідання здійснюється виклик учасників кримінального провадження, зокрема свідків захисту, які в судове засдання не з`являються, як наслідок затягується розгляд справи, а обвинувачений тривалий час тримається під вартою, що порушує його права.

Проте, в даному випадку колегія не вбачає порушення ст.6 Кровенції про захист прав людини та та осноснвих свобод та порушення права обвинуваченого на справедливий суд, на яке посилається захисник. Тому наразі, колегія суддів не вбачає підстав того, що існують обставини для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт

Зазначене вище, дає достатні підстави вважати суду, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу у виді триманні під вартою, продовжують існувати на даний час та не вичерпались, у разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, на переконання суду, не свідчить безперечно про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тому в задоволенні клопотання захисника, підтримане обвинуваченим слід відмовити.

Отже, обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а відтак, запобіжний захід - тримання під вартою щодо обвинуваченого підлягає продовженню строком на 60 днів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

В силу п.2 ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави в даному кримінальному провадженні не визначається.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с.Велика Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, який обчислювати з 13.30 години 15 лютого 2024 року до 13.30 годину 14 квітня 2024 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали, до відома, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», вручити прокурору та обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляція безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3