Номер провадження: 11-сс/813/1702/24
Справа № 505/872/24 1-кс/505/1548/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської обл. від 23.10.2024 якою в межах к/п №0000131 від 07.02.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Любомирка, Котовського р-ну, Одеської обл., громадянина України, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє:

- 14.10.2024 вироком Приморського райсуду м. Одеса за ч. 2 ст. 307 КК України, до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 30.11.2024, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.11.2024 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України із визначенням застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- поза увагою слідчого судді залишилося, що підозрюваний визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, щиро розкаявся, співпрацює з органом досудового розслідування;

- на підставі аналізу клопотання слідчого та оскаржуваної ухвали вбачається, що єдиним встановленим ризиком є імовірне переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та або суду, в той же час зазначений ризик не підтверджений жодними фактичними доказами. Окрім того, матеріали провадження загалом не містять доказів існування будь якого ризику;

- підозрюваний ОСОБА_8 має місце проживання, за яким позитивно характеризується, одружений, має на утриманні дитину, його життя у зв`язку із перебуванням в умовах ізоляції та воєнним станом в України знаходиться у небезпеці;

- розмір визначеної для підозрюваного ОСОБА_8 застави є непомірним та необґрунтованим;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.10.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступні обставини.

Статтею 199 КПК України передбачено що, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, сторонами кримінального провадження не оскаржується та на даній стадії досудового розслідування підтверджується наданими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Колегією суддів, всупереч доводам сторони захисту, встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, не зменшились.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, визначені в п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Існування вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також враховує, що підозрюваний ОСОБА_8 обізнаний із анкетними даними свідків у вказаному провадженні, інших імовірно причетних до вчинення злочину осіб, що свідчить про існування ризику незаконного впливу на них.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду у своїй діяльності зокрема ОСОБА_8 використовували засоби конспірації, окрім того, наразі органом досудового розслідування достовірно не встановлено всіх причетних до вчинення злочинів осіб.

Підтвердженням існування ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення слугує кількість епізодів та той факт, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними та такими, що відповідають дійсності посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_8 має місце реєстрації та постійного проживання, за яким позитивно характеризується проте наголошує на тому, що вказані обставини, хоча й характеризують особу підозрюваного з позитивної сторони, не зменшують встановлені вище ризики та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, твердження сторони захисту з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_8 одружений та має дитину на утриманні, є голослівними та не підтверджуються жодними доказами.

Стосовно доводів захисника про те, що у зв`язку із воєнним станом перебування в умовах ізоляції становить загрозу для життя ОСОБА_8 , колегія суддів звертає увагу, що внаслідок збройного вторгнення рф на територію України, перебуває життя та здоров`я кожного українця, як тих, хто боронить країну на полі бою, так і тих, хто забезпечує обороноздатність країни, працюючи та сплачуючи податки, частина яких іде на забезпечення функціонування установ попереднього ув`язнення, де утримуються особи, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень.

Більш того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , пов`язані із систематичним незаконним придбанням та зберіганням, в тому числі з метою збуту, а також зі збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону, який, в свою чергу, має негативний вплив на осіб, які вживають зазначені речовини, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини, їх родин та суспільства в цілому.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Надаючи оцінку твердженням захисника стосовно непомірного розміру застави, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 зазначеної ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Вирішуючи питання про розмір застави, апеляційний суд виходить з того, що приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Так, з огляду на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, зокрема, з урахуванням того, що протиправна діяльність останнього носила систематичний характер, злочини ймовірно вчинено за попередньою змовою групою осіб, розмір ймовірно отриманої підозрюваним неправомірної вигоди за реалізацію метадону за дев`ять місяців складав в середньому 4 860 000 грн., а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, майновий та сімейний стан ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про виключність даного випадку та необхідності залишення без змін раніше визначеної підозрюваному ОСОБА_8 застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий її розмір, з урахуванням перспективи її втрати, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини провадження, дані щодо характеристики особи підозрюваного ОСОБА_8 та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження останньому строку тримання під вартою із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської обл. від 23.10.2024,якою в межах к/п №0000131 від 07.02.2024відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 30.11.2024, із визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4