Справа № 553/3415/23
Провадження № 1-кп/553/531/2024
У Х В А Л А

Іменем України

20.11.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000557 від 27.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

На розгляді у Ленінському районного суду міста Полтави кримінальне провадження № 0000557 від 27.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин: 26.10.2023, о 23:00 год., ОСОБА_4 перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, поблизу магазину "МаркетОпт" за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки з ОСОБА_6 , яка переросла в бійку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс ОСОБА_6 не менше п`яти ударів ножем, який був затиснутий в правій руці, в ділянку спини зліва потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження: проникаюче ножове поранення грудної клітини зліва з лівобічним пневмотораксом, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння; непроникаючі ножові поранення тулубу, які кваліфікуються як у сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно вплинути на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки йому відомо їх місце проживання, що може призвести до зміни ними показань або відмови від дачі показань у кримінальному провадженні. На думку прокурора, інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, просив задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора та вказали на недоведеність прокурором ризиків. Просили змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, на домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов висновку про таке.

Під час досудового розслідування слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави 27.10.2023 застосував до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 25.12.2023, а ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 22.12.2023, 15.02.2024, 10.04.2024, 04.06.2024, 31.07.2024 та від 25.09.2024 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 23.11.2024, включно.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Санкція частини 1 статті 121 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

При вирішення питання щодо дії запобіжного заходу, суд не вирішує питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також питання щодо доведеності чи не доведеності його вини у вчиненні цього злочину, оскільки вказані питання, відповідно до вимог статей 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, можуть бути вирішені судом лише при прийнятті остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою та продовження його дії, стосовно ОСОБА_4 , слідчим суддею та судом було враховано ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

На даний час, хоча судом і допитано свідків обвинувачення, залишився не допитаним потерпілий ОСОБА_6 .

Суд вважає доведеним стороною обвинувачення, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, відсутність даних про офіційне місце роботи обвинуваченого та даних про міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не має тяжких захворювань чи інвалідності.

Судом вивчалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, як то тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину у якому він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого та з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Застосований запобіжний захід - тримання під вартою стосовно обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З підстав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави не визначається.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (частина 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 174, 176, 177, 178, 182, 183, 196, 197, 315 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 18.01.2025, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 25.11.2024 о 15:00 год.

Головуючий ОСОБА_1