печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, в інтересах якої подано скаргу - адвоката ОСОБА_3 , слідчого: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про встановлення процесуальних строків у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024,-

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою про встановлення процесуальних строків у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначає, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000085 від 11.04.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

04.06.2024 слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження № 0000085 від 11.04.2024 проведено невідкладний обшук за місцем роботи (службового кабінету) ОСОБА_5 , який розташований на 3-му поверсі адміністративної будівлі Київської міської ради (КМДА), за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Під час обшуку слідчим вилучено в ОСОБА_5 його особисте майно, а саме:

1. Мобільний телефон Apple iPhone, кольору Spase Gray, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_1 , із установленою сім-картою, на якій відображено номер НОМЕР_2 .

2. Мобільний телефон Apple iPhone, чорного кольору, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_3 , із установленою сім-карткою, на якій зображено номер НОМЕР_4 .

3. Мобільний телефон Apple iPhone, червоного кольору, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_5 , без наявності сім-картки.

4. Планшет iPad, модель А2377 , s/n N2QQDW9QD6.

5. Ноутбук MacBook, модель А1534 , s/n C02SMOH26THV.

6. Паперовий конверт, на якому відображено рукописний напис «ОФІС».

7. Грошові кошти:

-8500 (вісім тисяч п`ятсот) доларів США (85 купюр номіналом по 100 доларів США);

-30300 (тридцять тисяч триста) гривень (58 купюр номіналом по 500 грн., 1 купюра номіналом 1000 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 5 купюр номіналом 20 грн.).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2024 у справі № 757/26386/24-к зобов`язано слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 чи іншого слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024 вчинити дії, а саме - негайно повернути ОСОБА_5 або його представнику тимчасово вилучене майно під час невідкладного обшуку, проведеного 04.06.2024 за місцем роботи (службового кабінету) останнього.

23.07.2024 адвокатом ОСОБА_3 до слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 на електронну пошту Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві - ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, з проханням негайно виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/26386/24-к та повернути ОСОБА_5 або його представнику тимчасово вилучене майно під час невідкладного обшуку проведеного 04.06.2024 за місцем роботи (службового кабінету) останнього.

Однак, станом на дату подання даної скарги, вилучене майно ОСОБА_5 не повернуто.

На підставі викладеного просить зобов`язати слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 чи іншого слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024, протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання копії ухвали слідчого судді вчинити дії, а саме - негайно виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/26386/24-к та повернути ОСОБА_5 або його представнику тимчасово вилучене майно під час невідкладного обшуку проведеного 04.06.2024 за місцем роботи (службового кабінету) ОСОБА_5 .

Зазначає, що з моменту вилучення і на даний час відсутні правові підстави для обмеження права ОСОБА_5 на володіння, користування та розпорядження його майном, яке було вилучено під час обшуку 04.06.2024.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України). Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

З іншого боку, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, може мати різний статус. Це обумовлює різницю в його подальшому процесуальному оформленні у кримінальному провадженні і відповідно, відмінність в питанні повернення власнику.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Очевидно, що ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є.

Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою:

- виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення,

-відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення,

-встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст. 235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (а не вилучення) яких проводиться обшук. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості про:

1) строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали;

2) прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук;

3) положення закону, на підставі якого постановляється ухвала;

4) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку;

5) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться;

6) речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз.2 ч.5 ст.171 КПК України).

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений.

Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності:

1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні;

2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано;

3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, викладені в ній обставини підтвердив, наголосив що станом на 12.09.2024 майно не повернуто, відтак просив скаргу задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, майно яке було вилучено під час обшуку та визнано речовими доказами не є арештованим, що в свою чергу не встановлює будь-яких законних підстав органу досудового розслідування в подальшому утримувати майно ОСОБА_5 , оскільки відсутнє судове рішення, яке обмежує право на володіння, користування та розпорядження вилученим майном. Пояснив, що відсутній інший правовий механізм у КПК України, окрім звернення зі скаргою до слідчого судді, з метою правового впливу на орган досудового розслідування та відновлення порушених прав ОСОБА_5 та виконання ухвали слідчого судді. Додав, що звернення органу досудового розслідування із заявою про роз`яснення ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва про повернення тимчасового вилученого майна є очевидним способом уникнути виконання такої ухвали та свідчить про триваюче умисне невиконання ухвали слідчого судді, що набрала законної сили та підлягає безумовному виконанню. Про вказане свідчить зміст ухвали слідчого судді про відмову в роз`ясненні.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти скарги адвоката ОСОБА_3 та просив відмовити в її задоволенні. Пояснив, що вказані адвокатом речі були вилучені під час невідкладного обшуку, проведеного 04.06.2024 за місцем роботи ОСОБА_5 , вилучені з дотриманням вимог КПК на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук, вилучені речі безпосередньо вказані в ухвалі про легалізацію обшуку, відтак не є тимчасово вилученим майном. Повідомив, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2024 проведений обшук був легалізований.

Вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали провадження, заслухавши пояснення учасників в судовому засіданні, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

04.06.2024 слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, ОСОБА_8 здійснено в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України невідкладний обшук службового кабінету ОСОБА_5 , в ході якого було вилучено майно останнього, а саме:

1. Мобільний телефон Apple iPhone, кольору Spase Gray, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_1 , із установленою сім-картою, на якій відображено номер НОМЕР_2 .

2. Мобільний телефон Apple iPhone, чорного кольору, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_3 , із установленою сім-карткою, на якій зображено номер НОМЕР_4 .

3. Мобільний телефон Apple iPhone, червоного кольору, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_5 , без наявності сім-картки.

4. Планшет iPad, модель А2377 , s/n N2QQDW9QD6.

5. Ноутбук MacBook, модель А1534 , s/n C02SMOH26THV.

6. Паперовий конверт, на якому відображено рукописний напис «ОФІС».

7. Грошові кошти:

-8500 (вісім тисяч п`ятсот) доларів США (85 купюр номіналом по 100 доларів США);

-30300 (тридцять тисяч триста) гривень (58 купюр номіналом по 500 грн., 1 купюра номіналом 1000 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 5 купюр номіналом 20 грн.).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/26386/24-к задоволено скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, ОСОБА_8 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в ході проведення обшуку 04.06.2024, зобов`язано слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 чи іншого слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024 року, вчинити дії, а саме - негайно повернути ОСОБА_5 або його представнику тимчасово вилучене майно під час невідкладного обшуку проведеного 04.06.2024 у за місцем роботи (службового кабінету) ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 у справі № 757/26386/24-к відмовлено в задоволенні заяви керівника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, про роз`яснення ухвали від 24.06.2024.

Станом на 12.09.2024 майно ОСОБА_5 , вилучене 04.06.2024 в ході обшуку, слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києва, не повернуто. Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/26386/24-к не виконана. Арешт на вилучене майно ухвалою слідчого судді не накладений. Вказані обставини слідчим не спростовані в судовому засіданні. Посилання слідчого на узаконення обшуку не надає права та правових підстав в утриманні стороною обвинувачення майна ОСОБА_5 та обмеження конституційного права останнього.

Пункт 1 ч. 1 ст. 303 КПК України надає право оскаржити в суд бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст.ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 24 КПК України забезпечено право особи на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб

Згідно ч. 1 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Згідно ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості про:

1) строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали;

2) прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук;

3) положення закону, на підставі якого постановляється ухвала;

4) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку;

5) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться;

6) речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Таким чином, особливості та властивості ухвали про обшук, закріплені в нормах КПК України, свідчать про те, що ухвала про обшук виконується лише один раз та втрачає свою юридичну силу після проведення обшуку. Відтак, ухвала слідчого судді про обшук або про легалізацію обшуку не може розглядатися як реалізація функції судового контролю в питанні законності обмеження права власника вилученого майна, оскільки має іншу правову природу та мету в межах досягнення цілей кримінального провадження. Обґрунтованим висновком є те, що дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту та утримання органом досудового розслідування. Більше того дозвіл на відшукання надається слідчим суддею на майбутнє, відтак за відсутності конкретної речі взагалі неможливо встановити та оцінити відповідність такої речі підставам для її арешту чи утримання, встановленим КПК України.

Поряд з цим, предметом судового контролю під час розгляду слідчим суддею питання про надання дозволу на обшук є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними меті такого втручання. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Саме така функція виконується слідчим суддею в процесі розгляду клопотань про арешт майна, а не під час розгляду клопотань про надання дозволу на обшук або легалізацію вже здійсненого обшуку.

За результатами судового розгляду слідчим не було надано жодних доводів, які підтверджуються матеріалами провадження, що вилучене 04.06.2024 майно ОСОБА_5 об`єктивно має значення щодо предмету розслідування, а з моменту вилучення вже минуло понад 3 місяці.

Таким чином, сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається.

З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч.2 ст.167 КПК України).

В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення). Саме така конструкція створює умови для правомірного утримання речових доказів стороною обвинувачення в розумінні ст. 100 КПК України.

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого з метою подальшого судового контролю щодо обмеження прав власника такого майна, відповідає зазначеним нормам чинного КПК України та вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати легітимні повноваження та належні правові підстави для його здійснення.

Керуючись вищевикладеним, слідчий суддя приходить висновку про обґрунтованість скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 про неповернення майна, вилученого 04.06.2024 під час обшуку службового кабінету ОСОБА_5 та про протиправність утримання такого майна понад 3 місяці.

При цьому, слідчий суддя відхиляє твердження слідчого ОСОБА_4 про те, що зазначення слідчим суддею переліку майна, на відшукання якого надано дозвіл ухвалою про обшук, надає слідчому повноваження безстроково утримувати відшукане майно без судового контролю з боку слідчого суддя та без права оскарження таких дій власником, оскільки такі твердження суперечать численним зазначеним вище нормам чинного КПК України та вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Окремо слідчий суддя звертає увагу на тривалість порушення прав ОСОБА_5 , оскільки після виникнення у слідчого обов`язку з повернення тимчасового вилучення майна на підставі відповідних норм КПК України, такий обов`язок триває до моменту його виконання. В даному випадку ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 було встановлено неправомірність невиконання такого обов`язку слідчим та зобов`язано повернути ОСОБА_5 вилучене в ході обшуку майно із зазначенням конкретного переліку такого майна, який станом на 12.09.2024 не виконаний, що не заперечував слідчий в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали, а ст. 533 КПК України встановлено, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя, суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченого цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадження.

Слідчий суддя, встановивши, що порушене право ОСОБА_5 є таким, що гарантоване Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, при цьому порушується органом досудового розслідування тривалий час без будь-яких обґрунтованих підстав, вважає необхідним враховувати положення ст. 13 Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, якою закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) судом у пункті 75 зазначено: «Суд нагадує, що стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення "Айдин (Aydin) проти Туреччини" від 22 вересня 1997 року, Звіти 1997-VI, сс. 1895-96, параграф 103 та "Кайя (Kaya) проти Туреччини" від 19 лютого 1998 року, звіти 1998-I, сс. 329-30, параграф 106)».

Згідно ч. 2 ст. 28 КПК України встановлено загальне правило, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Ця норма кореспондує із положеннями частин 1, 2 ст. 114 КПК України, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Аналогічне розуміння зазначених норм КПК України викладено Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18 жовтня 2019 у справі № 757/37346/18-к (провадження 51-1329кмп19) та Третьою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі №757/5607/19-к (провадження 51-4094км19).

Водночас, нормами КПК України не встановлений конкретний процесуальний строк повернення тимчасово вилученого майна, а термін «негайно» дозволяє певний ступінь суб`єктивного тлумачення його змісту. Відтак, з метою дотримання гарантованих прав ОСОБА_5 , які гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, забезпечення ефективності їх захисту за результатами легітимного судового контролю, слідчий суддя вважає необхідним встановити слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань конкретний строк виконання даної ухвали - 3 дні з моменту отримання даної ухвали, який є належним та достатнім з урахуванням встановлених слідчим суддею обставин.

Керуючись ст. ст. 3, 9, 16, 21, 24, 28, 100, 114, 167, 170, 171, 173, 233-236, 303, 380, 369, 533 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про встановлення процесуальних строків у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024 - задовольнити.

Зобов?язати слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 чи іншого слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000085 від 11.04.2024 року, протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання копії ухвали слідчого судді та вчинити дії, а саме - негайно виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2024 у справі № 757/26386/24-к та повернути ОСОБА_5 або його представнику тимчасово вилучене майно під час невідкладного обшуку проведеного 04.06.2024 року за місцем роботи (службового кабінету) ОСОБА_5 , який розташований на 3-му поверсі адміністративної будівлі Київської міської ради (КМДА), за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 36, а саме:

1. Мобільний телефон Apple iPhone, кольору Spase Gray, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_1 , із установленою сім-картою, на якій відображено номер НОМЕР_2 .

2. Мобільний телефон Apple iPhone, чорного кольору, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_3 , із установленою сім-карткою, на якій зображено номер НОМЕР_4 .

3. Мобільний телефон Apple iPhone, червоного кольору, на сім-тримачу якого відображений номер НОМЕР_5 , без наявності сім-картки.

4. Планшет iPad, модель А2377 , s/n N2QQDW9QD6.

5. Ноутбук MacBook, модель А1534 , s/n C02SMOH26THV.

6. Паперовий конверт, на якому відображено рукописний напис «ОФІС».

7. Грошові кошти:

-8500 (вісім тисяч п`ятсот) доларів США (85 купюр номіналом по 100 доларів США);

-30300 (тридцять тисяч триста) гривень (58 купюр номіналом по 500 грн., 1 купюра номіналом 1000 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 5 купюр номіналом 20 грн.).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1