Справа № 756/5406/23 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/366/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисниці - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001308 від 22.03.2023 року за апеляційними скаргами прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва, представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борисполя Київської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік;

відповідно до вимог ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 49 557 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн 15 коп.;

у частині позову про стягнення матеріальної шкоди відмовлено;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, 18 березня 2023 року, в період часу з 09 год. до 09 год. 23 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet» д.н.з. НОМЕР_1 (далі - автомобіль марки «Chevrolet»), по просп. С. Бандери, 36 у м. Києві, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п.п. 1.5 та 2.3 б) ПДР України, розпочав рух заднім ходом паркувальним майданчиком ТРЦ «Blockbuster Mall», зі сторони виїзду на проїзну частину просп. Степана Бандери, в напрямку входу № 1 ТРЦ «Blockbuster Mall», не пересвідчившись перед цим, що це буде безпечно та не створить перешкоди чи не безпеки іншим учасникам руху, порушуючи вимоги п.п. 10.9 та 12.3 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на те, що суд першої інстанції у вироку не вирішив питання щодо розподілу документально підтверджених витрат на залучення експертів, а саме не стягнув їх з обвинуваченого на користь держави, чим порушив вимоги ст. 124, 126, 374 КПК України. Просив вирок змінити, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів за проведення судово-медичної та автотехнічної експертиз на загальну суму 4 106 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 вказано, що вирок суду першої інстанції в частині зменшення суми моральної шкоди до розміру 50 000 грн. 00 коп. є необґрунтованим та безпідставним, оскільки внаслідок отриманої травми потерпіла зазнала стійкої та довготривалої шкоди своєму здоров`ю і саме стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. є мінімальним розміром відшкодування, який має сплатити обвинувачений хоча б для часткової компенсації завданих їй душевних страждань. Вказав, що вказані вище обставини суд не взяв до уваги при винесенні вироку та належним чином не обґрунтував, що стало підставою для зменшення моральної шкоди, а тому висновки суду, викладені у судовому рішенні, в частині зменшення суми моральної шкоди до розміру 50 000 грн. 00 коп. не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для зміни вироку. Відтак просив вирок суду першої інстанції змінити в частині зменшення розміру моральної шкоди та стягнути заявлену у цивільному позові моральну шкоду у повному розмірі, а саме в сумі 100 000 грн.

В апеляційній скарзі обвинуваченого вказано, що суд не врахував всі пом`якшуючі обставини і не застосував відносно нього ст. 69 КК України щодо не призначення додаткового покарання, а саме його вік, професію водія, позитивні характеристики, перебування на його утриманні батька похилого віку, відшкодування матеріальної шкоди, а також порушення самою потерпілою ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, на що наголошувалося в судовому засіданні, що впливає на можливість не застосовувати відносно нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Зазначив, що застосування додаткового покарання призведе до позбавлення його та батька коштів для існування та поставить їх в скрутне матеріальне становище, а також поставить під сумнів можливість виконання вироку суду в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди. Просив вирок змінити в частині призначення додаткового покарання, а саме не позбавляти його права керування транспортними засобами. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду;

пояснення прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав та просив її задовольнити, а також не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного провадження був проведений за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду першої інстанції в частині встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України та вирок в частині призначеного обвинуваченому основного покарання учасниками судового провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється. Підстав для виходу за межі апеляційних скарг в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зміни вироку в частині не призначення додаткового покарання на підставі ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 69 КК України передбачено, що на підставах, передбачених у ч.1 ст. 69 КК України, а саме при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції, враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, вважав за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Посилання обвинуваченого на те, що суд не врахував всі пом`якшуючі обставини, а саме його вік, професію водія, позитивні характеристики, перебування на його утриманні батька похилого віку, відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам справи, оскільки вказані обставини враховані судом в повному обсязі при призначенні обвинуваченому покарання та стали підставою для застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що застосування додаткового покарання призведе до позбавлення його та батька коштів для існування та поставить їх в скрутне матеріальне становище, а також поставить під сумнів можливість виконання вироку суду в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що за своїм змістом покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння (позиція ВС, викладена у постанові від 17.08.2021 у справі № 333/6785/19).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, тобто в мінімальному розмірі, передбаченому положеннями ч. 1 ст. 55 КК України, що є справедливим з урахуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та відповідатиме меті покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України.

Також колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник потерпілої вказав, що від отриманої травми потерпіла зазнала стійкої та довготривалої шкоди своєму здоров`ю, впродовж декількох місяців не мала можливості підійматися з ліжка та переважно перебувала в горизонтальному положенні, при чому заподіяне душевне страждання внаслідок болісного процесу загоєння рани потепліла переносила переважно на самоті, оскільки особи, що її доглядали, перебували на роботі і в загальному потерпіла практично на 6 місяців тратила працездатність, а стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. є мінімальним розміром відшкодування, який має сплатити обвинувачений хоча б для часткової компенсації завданих їй душевних страждань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності, а тому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Крім того, виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди виникає не лише за умови встановлення особи, яка завдала моральної шкоди, а також її вини. На потерпілого також покладається обов`язок довести наявність моральної шкоди у визначеному ним розмірі та причинний зв`язок.

Як вбачається з матеріалів провадження, вчиненим ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілій ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 042-636-2023 від 24.04.2023 року заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої травми лівої гомілки: перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки (з незначним зміщенням уламків), які за ознакою тривалістю розладу здоров`я (понад 21 добу) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Разом з тим, ні позовна заява, ні апеляційна скарга представника потерпілої не містить зазначення таких обставин та не містить таких доказів, які б свідчили про таку глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, що дали б змогу колегії суддів зробити висновок про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Вказуючи про втрату потерпілою ОСОБА_9 працездатності на 6 місяців, представник потерпілої при цьому не надає жодного доказу вказаної обставини (висновок, довідку лікаря, виписки про відвідування лікарні тощо), а надані ним копії фіскальних чеків про оплату ліків вказують про оплату їх вартості на загальну суму не більше ніж 10 тис грн.

Відтак визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., на думку колегії суддів, відповідає вимогам розумності та справедливості та здатний в повній мірі відшкодувати заподіяну потерпілій моральну шкоду.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідностістягнення з ОСОБА_7 на користь держави судових витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Як вбачається зі матеріалів провадження, у вказаному кримінальному провадженні було залучено експерта для проведення судово-медичної експертизи, вартість послуг якого за проведення експертного дослідження склала 2672 грн. 00 коп. (а.с. 94), а також експерта для проведення автотехнічної експертизи, вартість послуг якого за проведення експертного дослідження склала 1434 грн. 00 коп. (а.с. 99).

Як вбачається з вироку Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , суд в порушення ст. 124, 126, 374 КПК України не стягнув з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому оскаржуваний вирок відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України підлягає зміні в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат, апеляційна скарга прокурора - підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів, що складають витрати за проведення судово-медичної експертизи (висновок експерта № 042-636-2023 від 24.04.2023) в розмірі 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) гривні та витрати за проведення автотехнічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-23/20316-ІТ від 24.04.2023) в розмірі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні, а всього 4106 (чотири тисячі сто шість) гривень.

В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4