Провадження № 1-кс/643/1517/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001254 від 30.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням у якому, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на автомобіль «Volvo», р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем зберігання якого визначити територію майданчику зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 А, а також на 3 змиви речовини бурого кольору та 2 змиви з ручки водійської двері, місцем зберігання яких визначити ТУ ДБР у м. Полтаві, за адресою: м. Полтава, вул. Гоголя, 25.

Посилаючись на положення ст.98 КПК України прокурор зазначає, що наразі існують достатні підстави вважати, що автомобіль Volvo», р.н. НОМЕР_1 , є засобом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, які можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні. Крім того вказаний автомобіль необхідний для проведення авто-технічної експертизи та трасологічних досліджень. 3 змиви речовини бурого кольору та 2 змиви з ручки водійської двері також зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні.

Вказав, що накладення арешту на автомобіль та вказані предмети зумовлюється необхідністю збереження речових доказів та забезпечення зберігання слідової інформації, незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні внаслідок того, що майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене.

У судове засідання прокурор не з`явився, до початку судового засідання подав заяву у якій клопотання підтримав та просив розглянути без його участі.

Підстав для визнання явки учасників провадження обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України їх не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

З поданого клопотання та доданих до нього документів вбачається, що слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві за процесуального керівництва Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001254 від 30.10.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2024 приблизно о 18 год. 40 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Volvo», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі: «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Полтави у напряму м. Валки, в районні повороту до с. Вільхівське, Богодухівського району, Харківської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який в цей час перебував на його смузі руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації голови, лівої руки та лівої ноги, від яких помер на місці. Після скоєння зазначеної дорожньо-транспортної події Ровасаарі Лінд Теодор ОСОБА_6 самовільно залишив місце події.

В ході здійснення розшуку автомобіля «Volvo», р.н. НОМЕР_1 , вказаний транспортний засіб було виявлено 31.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено і передано на зберігання до майданчику зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ГУНП в Харківській області, м. Харків, вул. Пушкінська, 106.

Досудовим розслідування встановлено, що вказаний автомобіль перебуває у постійному користуванні ОСОБА_4 .

Під час зовнішнього огляду автомобіля «Volvo», р.н. НОМЕР_1 виявлено та вилучено 3 змиви речовини бурого кольору та 2 змиви з ручки водійської двері.

Відповідно п.7. ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що у даному випадку стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. На переконання слідчого судді проведення огляду та тимчасове вилучення майна відповідало меті і обставинам події даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оцінивши надані стороною обвинувачення матеріали, слідчий суддя приходить до переконання у необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно є засобом кримінального правопорушення, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз, тощо.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі.

Що стосується клопотання прокурора про визначення місця зберігання майна, слід зазначити, що вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції сторони обвинувачення. Більше того, розгляд даного питання не передбачений ч.5 ст.173 КПК України при задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативних наслідків арешту майна судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.

З метою збереження речових доказів накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 31.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на автомобіль «Volvo», р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним автомобілем; 3 змиви речовини бурого кольору та 2 змиви з ручки водійської двері.

У задоволенні клопотання у частині визначення місця зберігання арештованого майна відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1