ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/337/24 Справа № 694/1814/24 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

ТОВ «Газорозподільні мережі України» - адвоката ОСОБА_7

представника

АТ « Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз » - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року про накладення арешту на майно, подане під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000356, внесеного до ЄРДР 11 липня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України,-

в с т а н о в и в :

16 липня 2024 року до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області звернувся дізнавач СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 через засоби поштового зв`язку із клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль марки FORD моделі KUGA д.н.з. НОМЕР_1 , загальний легковий універсал В, номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, масою 2100 кг, об`ємом двигуна V=1499, рік випуску 2019, який належить організації ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , які були вилучені під час огляду місця події 11.07.2024 в період часу з 23 год. 21 хв. по 23 год. 43 хв., знаходячись на блокпосту, що розташований за адресою: село Костянтинівка, Черкаського району, Черкаської області, які визнані речовими доказами у вказаному кримінальному проваджені, у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном, використовувати його та вчиняти будь-які дії по відчуженню і зміні власників цього майна, на час проведення досудового розслідування, визначивши місцем зберігання автомобіля марки FORD моделі KUGA - територію відділу поліції № 2 (м. Сміла) Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області (м. Сміла, вул. Перемоги, 13), а свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - матеріали кримінального провадження №0000356 від 11.07.2024.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що сектором дізнання Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000356 від 11.07.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

11.07.2024 близько 13:33 години на лінію 102 надійшло повідомлення від в.о. голови правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , про те, що працівники «Газмережі України» вчиняють самоправство, вивозячи майно АТ «Черкасигаз», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме автомобіль марки FORD, моделі KUGA, д.н.з. НОМЕР_1 , загальний легковий універсал В, номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, що на праві приватної власності належить ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» та правовстановлюючі документи.

Під час оперативно розшукових заходів даний автомобіль було виявлено на блокпосту, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який в ході проведення огляду місця події, у період з 23 години 21 хвилин по 23 годину 43 хвилини 11.07.2024 було вилучено разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відомості за даним фактом 11.07.2024 внесено до ЄРДР під № 00000356, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Вилучений транспортний засіб марки FORD моделі KUGA д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 постановою дізнавача Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги, що вищевказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію є речовими доказами та можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, які, в подальшому, можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, що являється тимчасово вилученим майном, яке є об`єктами кримінального проступку, у встановленому порядку визнані речовими доказами у провадженні, тому згідно ст. 170 КПК України на них повинен бути накладений арешт.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 липня 2024 клопотання - задоволено частково.

Накладено арешт на вилучені 11.07.2024 під час огляду місця події: транспортний засіб - автомобіль марки FORD моделі KUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальний легковий універсал В, номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, масою 2100 кг, об`ємом двигуна V=1499, рік випуску 2019, власником якого є ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ», що розташоване за адресою: м.Черкаси, вул. М. Залізняка,142, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане ТСЦ 7141, з метою забезпечення збереження речових доказів, на час досудового розслідування, накладено заборону відчуження без позбавлення права користування вказаним автомобілем, та передано вказане майно власнику ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» або ж особі, яка має право користуватися вказаним майном на достатній правовій підставі на відповідальне зберігання із забороною його відчуження.

В решті клопотання - відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначила, що надані докази дають достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а зазначене майно (автомобіль) було безпосереднім об`єктом даного правопорушення, відтак може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального правопорушення, а тому накладення на нього арешту у рамках вказаного кримінального провадження є необхідним для з`ясування всіх обставин справи і запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий суддя, з метою збереження речових доказів в стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, а також з метою тимчасового позбавлення можливості відчужувати вказане майно, дійшов висновку про необхідність накласти арешт на автомобіль марки FORD моделі KUGA реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на вказаний автомобіль, на час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Разом з тим, не обгрунтовано необхідність поміщення вказаного транспортного засобу на територію ВП №2 (м.Сміла) Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області з вилученням свідоцтва про його реєстрацію.

Слідчий суддя вважав за можливе повернути майно, яке було вилучене під час огляду місця події 11.07.2024 на зберігання власнику, зобов`язавши останнього забезпечити збереження майна, на який накладено арешт, заборонивши вчинення будь-яких дії по відчуженню і зміні власників цього майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині накладення арешту та передання арештованого майна АТ «Черкасигаз», товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, у зв`язку із чим просило скасувати ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року та постановити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 11.07.2024 за №0000356, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначало, що арешт майна у даному випадку спрямований не на досягнення завдань та мети арешту як заходу забезпечення кримінального провадження ( як передбачено ст. 131, 170 КПК України) , а виключно на порушення прав добросовісного користувача, який є першим національним оператором газорозподілу (ТОВ «Газорозподільні мережі Україи» в особі його Черкаської філії) та на законних підставах використовує це майно для забезпечення ліцензійної діяльності, забезпечення функціональності, безперервності робіт, цілісності, стійкості об`єкта критичної інфраструктури, потенційного забезпечення функціональності забезпечення споживачів послугами з розподілу природного газу. Судом допущено грубе порушено вимог ст. 173 КПК України.

Вказує, що про очевидну протиправність оскаржуваної ухвали свідчить відсутність в оскаржуваній ухвалі відомостей про встановлення судом ключових аспектів для правильності, об`єктивності та справедливості вирішення питання про арешт майна, обставин та фактів щодо наявності обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наслідків арешту майна, зокрема, для третіх осіб.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі відсутні відомості про виклик у судове засідання представника ТОВ «Газорозподільні мережі України» та вжиття заходів щодо з`ясування обставин, пов`язаних з вилученням автомобіля, на який накладається арешт.

Вказує, що майно, на яке накладено арешт, перебувало в користуванні Черкаської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», проте дізнавачем не надано жодного доказу протипрвності дій представників/працівників Черкаської філії товариства щодо користування майном , на яке накладено арешт.

Помилковими є висновки суду щодо відповідності майна, на яке у даному випадку накладено арешт, критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Звертає увагу, що між сторонами існує господарсько-правовий спір з приводу виконання умов договору оренди рухомого та нерухомого майна №149-РД/23 від 30.10.2023. У провадженні Господарського суду Черкаської області станом на теперішній час перебуває справа №925/643/24, предметом розгляду якої є даний договір оренди.

На переконання скаржника, окремою підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту є формальне посилання на виконання органом досудового слідства вимог ст.ст. 98, 170 КПК України, адже саме по собі визнання транспортного засобу речовим доказом не містить обов`язку накладення на нього арешту.

Посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі не вказано, які саме відомості та сліди кримінального правпорушення містить вилучене майно. Крім того, сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Щодо клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Виходячи з положень ст. 399 КПК України, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин, він підлягає поновленню.

Із матеріалів провадження вбачається, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» не було залучено до участі у справі в якості особи, інтересів якої стосується накладення арешту. Ухвала постановлена 25 липня 2024 року, апеляційну скаргу подано на поштове відділення скаржником 16 серпня 2024 року. Із наведеного слідує, що ухвала прийнята без участі скаржника, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді становить 5 днів та враховуючи, що пропущений строк на апеляційне оскарження є не значним, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, визнавши причину пропуску строку поважною.

Що стосується доводів апеляційної скарги ТОВ «Газорозподільні мережі України» про незаконність ухвали слідчого судді, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, в повній мірі відповідають зазначеним вимогам.

Як встановлено слідчим суддею та вбачається із матеріалів клопотання, сектором дізнання Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000356 від 11.07.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

11.07.2024 близько 13:33 години на лінію 102 надійшло повідомлення від в.о. голови правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , про те, що працівники «Газмережі України» вчиняють самоправство, вивозячи майно АТ «Черкасигаз», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме автомобіль марки FORD, моделі KUGA, д.н.з. НОМЕР_1 , загальний легковий універсал В, номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, що на праві приватної власності належить ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» та правовстановлюючі документи.

Під час оперативно розшукових заходів даний автомобіль було виявлено на блокпосту, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який в ході проведення огляду місця події, у період з 23 години 21 хвилин по 23 годину 43 хвилини 11.07.2024 було вилучено разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відомості за даним фактом 11.07.2024 внесено до ЄРДР під № 00000356, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Вилучений транспортний засіб марки FORD моделі KUGA д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 постановою дізнавача Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приписами ч.1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В такому випадку, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 4 статті 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах даного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обгрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0000356 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, правильно врахував, що надані докази дають достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а зазначене майно (автомобіль та свідоцтво про реєстрацію т.з.) було безпосереднім об`єктом даного правопорушення, відтак може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального правопорушення, а тому накладення на нього арешту у рамках вказаного кримінального провадження є необхідним для з`ясування всіх обставин справи і запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На переконання колегії суддів, клопотання дізнавача про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів та можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що являється тимчасово вилученим майном, яке є об`єктом кримінального проступку і у встановленому порядку визнано речовими доказами у провадженні.

З урахуванням вказаних обставин та з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля марки FORD моделі KUGA реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , оскільки незастосування арешту може призвести до знищення майна.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

12.07.2024 року постановою дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000356, автомобіль марки FORD моделі KUGA реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 -визнано речивим доказом.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання вилученого майна від 12.07.2024 на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

На переконання колегії суддів, враховуючи обставини справи, обраної органом досудового розслідування кваліфікації протиправної діяльності, спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони відчуження, без позбавлення права користування вказаним автомобілем та передання вказаного майна власнику або ж особі, яка має право користуватися вказаним майном на достатній правовій підставі на відповідальне зберігання із забороною його відчуження, буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Колегія суддів вважає, що саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна або ж особи, яка має право кристуватися вказаним майном на достатній правовій підставі.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що, у подальшому, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст.174 КПК України.

Посилання скажника в апеляційній скарзі на грубе порушення судом норм процесуального законодавства не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418,419, 422 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року про накладення арешту на майно, подане під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000356, внесеного до ЄРДР 11 липня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4