У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2024 року м. Ужгород
Крім цього, у неї на утриманні та вихованні перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 , 2017 року народження, якого необхідного кожного дня возити до школи та на гуртки, з метою його нормального розвитку, а у зв`язку з тим, що на даний час ОСОБА_3 перебуває на 8 місяці вагітності, їй складно пересуватися пішки чи на громадському транспортні разом із малолітньою дитиною. Внаслідок довготривалого розслідування кримінального провадження і вона більше восьми місяців позбавлена можливості використовувати вказаний автомобіль, який необхідний для нормальної життєдіяльності.
З урахуванням наведеного просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді від 27.11.2023 року арешт на автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить їй на праві приватної власності. Зобов`язати слідчого чи прокурора невідкладно повернути вилучений автомобіль.
Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак від її представника адвоката ОСОБА_5 до суду надійшла заява, в якій зазначає, що дане клопотання підтримує, просить скасувати арешт та врахувати, що ОСОБА_3 народила дитину і не може з`явитися до суду.
Прокурор у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Арешт накладено з метою збереження речового доказу у даному кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчим суддею встановлено, що власником вищевказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Доказів про вручення ОСОБА_3 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у межах даного кримінального провадження, слідчому судді під час розгляду даного клопотання не надано.
При розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль, як на підставу накладення арешту на такий слідчий суддя послався на ту обставину, що автомобіль є речовим доказом у даному кримінальному провадженні і він дасть можливість проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні та судових експертиз.
При цьому, як стверджує заявник, з автомобілем були проведені всі необхідні слідчі дії та експертизи.
Так, до матеріалів клопотання долучено висновок експертів за результатами проведення судової авто технічної експертизи № 4075/4076/24-52 від 21.05.2024 року, складений відносно даного автомобіля.
Щодо повного скасування арешту майна, слідчий суддя вважає, що таке є передчасним, з огляду на те, що даний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а також те, що кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, а відтак в органу досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні додаткових слідчих і процесуальних дій.
Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 167, 174, 309 КПК України, -
Скасувати накладений згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.11.2023 року арешт на транспортний засіб марки «Volksawagen», модель «PASSAT», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , чорного кольору, що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , в частині заборони користування вказаним вище транспортним засобом та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, дозволивши його використання власником ОСОБА_3 та передати транспортний засіб марки «Volksawagen», модель «PASSAT», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , чорного кольору, що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 , попередивши останню про кримінальну відповідальність за збереження речового доказу.
В решті вимог клопотання - відмовити .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 30.09.2024 року о 16 год. 15 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1