Провадження №1-кп/761/105/2024
В И Р О К

іменем України

23 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0000438 від 15 січня 2016 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого та засудженого 01 вересня 2015 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілого ОСОБА_15 ,

захисників ОСОБА_16 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив нове кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

Так, 07 січня 2016 року ОСОБА_9 , бажаючи в подальшому незаконно заволодіти транспортним засобом, вчинив крадіжку у свого знайомого ОСОБА_15 ключа від запалення, брилка від системи сигналізації та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Polo», номер шасі - « НОМЕР_1 » білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску, який належить останньому, скориставшись тим, що ОСОБА_15 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_9 , дочекавшись коли ОСОБА_15 поїде з м. Києва у власних справах, повторно вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом за наступних обставин.

Так, 14 січня 2016 року приблизно о 02 год. 10 хв., ОСОБА_9 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , за допомогою наявних у нього оригінальних ключів від автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску, відкрив автомобіль, таким чином потрапивши до салону та, завівши автомобіль, виїхав з внутрішнього двору вказаного вище будинку, таким чином повторно незаконно заволодівши вищевказаним транспортним засобом.

З метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, того ж дня ОСОБА_9 вирішив сховати автомобіль на приватній платній автомобільній парковці, за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 , проте, перебуваючи за вказаною адресою, був затриманий інспекторами патрульної служби поліції за підозрою у зберіганні психотропних речовин, при цьому при поверхневому обшуці у ОСОБА_9 були виявлені його власні документи та документи з ключами запалення на автомобіль «Volkswagen» моделі «Polo», номер шасі - « НОМЕР_1 » білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску.

Зважаючи на те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшло декілька годин та власник автомобіля не повідомив про незаконне заволодіння транспортного засобу працівники поліції відібрали пояснення та відпустили ОСОБА_9 .

Такі дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_9 , надав показання відповідно до яких зазначив, що в 2016 році він разом із потерпілим ОСОБА_15 , з яким був в дружніх відносинах, були залежні від наркотичних речовин. В один із вечорів в 2016 році ОСОБА_15 погано себе почував після вживання наркотичних речовин та попросив його, ОСОБА_9 , перепаркувати його автомобіль «Volkswagen» моделі «Polo» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , на що він погодився та, взявши в ОСОБА_15 ключі, перепаркував вказаний автомобіль на платний паркувальний майданчик. Не пам`ятає чи передавав йому ОСОБА_15 технічний паспорт на автомобіль. Після чого ОСОБА_9 поїхав до реабілітаційного центру на лікування. Оскільки у вказаному реабілітаційному центрі заборонено користуватись мобільними телефонами, лише за минуванням певного часу, коли приїхали батьки та надали йому можливість спілкуватись за допомогою мобільного зв`язку, йому зателефонував потерпілий ОСОБА_15 та почав звинувачувати його в тому, що він викрав його автомобіль. Зазначив, що не повернув автомобіль ОСОБА_15 , оскільки останній сам дав йому ключі та попросив залишити авто на паркувальному майданчику. Просив врахувати, що потерпілий ОСОБА_15 був у стані наркотичного сп`яніння, тому міг просто забути про їхню домовленість.

Надані показання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає неспроможними та такими, що суперечать показанням потерпілого та іншим доказам, наведеним у вироку нижче та вважає, що він таким чином намагається уникнути відповідальності за скоєне кримінально-каране діяння.

Так, потерпілий ОСОБА_15 , будучи допитаним в судовому засіданні 02 серпня 2019 року дав показання, згідно з якими зазначив, що зимою 2016 року, точної дати не пам`ятає, він разом з обвинуваченим ОСОБА_9 , перебував в стані наркотичного сп`яніння та вони їхали на автомобілі марки «Мерседес», за кермом якого був ОСОБА_9 . Зазначив, що він знаходився у вказаному автомобілі на передньому сидінні та спав. На наступний день зранку помітив зникнення запасних ключів та технічного паспорту на свій автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo», які точно були в його сумці минулого вечора, коли він їхав в автомобілі із ОСОБА_9 . Після того, він, ОСОБА_15 перебував в реабілітаційному центрі, йому зателефонували з платного паркувального майданчика та попросили забрати свій автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo», оскільки він не сплатив за паркування. ОСОБА_15 попросив забрати вказаний автомобіль свого товариша ОСОБА_18 , який припаркував його в дворі будинку, за місцем свого проживання. Після виписки з реабілітаційного центру виявив крадіжку свого автомобіля марки «Volkswagen». Зазначив, що автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo», належить йому на праві власності, він його придбав у 2014 році за 240 000 гривень. Крім того, вказав, що після зникнення його автомобіля, він намагався поспілкуватись із ОСОБА_9 , однак останній не виходив на зв`язок.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним в судовому засіданні 26 квітня 2021 року, дав показання, відповідно до яких він зазначив, що він проходить службу в патрульній поліції м. Києва, та зимою 2016 року (точної дати не пам`ятає) його екіпаж отримав виклик на Чоколівський бульвар у м. Києві. Прибувши за вказаною адресою, виявили двох осіб в автомобілі марки «Мерседес», які спали, один з яких був обвинувачений ОСОБА_9 (свідок вказав на обвинуваченого в судовому засіданні). Перевіривши у вказаних осіб документи, провівши огляд автомобіля, виявили шприц з коричневою рідиною та викликали слідчо-оперативну групу. Крім того, під час огляду автомобіля марки «Мерседес» виявили ключі та технічний паспорт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo». ОСОБА_9 зазначив, що це його автомобіль та надав працівникам поліції ключі для огляду автомобіля.

Свідок ОСОБА_20 , будучи допитаним в судовому засіданні 26 квітня 2021 року, дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_19 . Крім того, додав, що ОСОБА_9 йому повідомив, що автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo» він взяв на ремонт, оскільки у вказаному автомобілі був пошкоджений бампер.

Показання обвинуваченого спростовуються показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які повідомили, що перебуваючи на парковці на Чоколівському бульварі в м. Києві, ОСОБА_9 повідомив їм, що особисто є власником автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo», та в нього при собі були ключі та технічний паспорт на вказаний автомобіль, при цьому жодної згадки про те, що автомобіль йому передав реальний власник він не висловлював.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_15 добровільно та за власним волевиявленням не передавав право керування своїм автомобілем ОСОБА_9 та останній заволодів вказаним транспортним засобом поза волею потерпілого за відсутності його згоди.

Свідок ОСОБА_18 , який був допитаний судом 15 червня 2021 року, суду показав, що приблизно на початку січня 2016 року потерпілий ОСОБА_15 повідомив йому, що в нього зникли ключі та технічний паспорт на автомобіль, та він хвилюється, що його автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo», можуть викрасти. Через деякий час, ОСОБА_15 попросив його забрати автомобіль з платного паркувального майданчику та приглядати за ним. Тому, він, ОСОБА_18 , припаркував вказаний автомобіль в дворі будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 , а 14 січня 2016 року виявив зникнення автомобіля та викликав працівників поліції.

Надані показання потерпілого та свідків, щодо обставин події, вчинення ОСОБА_9 протиправних дій, суд покладає в основу вироку як належний та допустимий доказ винуватості обвинуваченого, вважає показання правдивими та такими, що цілком узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, які наведені далі.

Так, надані письмові докази стороною обвинувачення також цілком підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України , а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 січня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_18 повідомляє правоохоронні органи про те, що 14 січня 2016 року в період часу з 02 години 00 хвилин по 11 годину 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_3 , невідома особа заволоділа транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Polo», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

протокол огляду місця події від 14 січня 2016 року, відповідно до якого слідчим Шевченківського ВП №4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_21 оглянуто ділянку місцевості, а саме: частину подвір`я будинку АДРЕСА_3 . На ділянці місцевості, на яку вказав ОСОБА_18 та повідомив, що саме там мав знаходитись автомобіль марки «Фольксваген Поло», на момент проведення огляду транспортних засобів не виявлено. Під час огляду, у ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучено комплект ключів, а саме один ключ та брелок автомобільної сигналізації;

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 січня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_15 повідомляє правоохоронні органи про те, що 14 січня 2016 року в період часу з 02 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин, невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно заволоділа автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Polo», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 січня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 впізнав особу на фотознімку під № 3 ( ОСОБА_23 ), як такого, що 14 січня 2016 року приблизно о 02 год. 00 хв. разом з іншою особою знаходився на пасажирському сидінні автомобіля «Фольксваген» моделі «Поло», який був припаркований на автостоянці за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 , та саме ОСОБА_23 на вказаному автомобілі «Фольксваген» моделі «Поло», приблизно о 07 год. 30 хв., знаходячись за кермом автомобіля, залишив територію автостоянки;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 січня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_9 ), як такого, що 14 січня 2016 року знаходився за кермом автомобіля «Фольксваген» моделі «Поло» та приблизно о 02 год. 00 хв. припаркував її на автостоянці, яку він, ОСОБА_22 , охороняє, за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 . Саме вказаний чоловік вийняв з вищевказаного автомобіля чемодан та за допомогою ножа вийняв автомагнітолу. Після чого, приблизно о 07 год. 30 хв. на автомобілі марки «Мерседес S 400», д.н.з. НОМЕР_3 , виїхав з території автостоянки;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 січня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнав особу на фотознімку під № 4 ( ОСОБА_9 ), як такого, що 14 січня 2016 року, на момент прибуття екіпажу поліції, приблизно о 05 год. 25 хв., на парковці автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 , знаходився в автомобілі марки «Мерседес S 400», д.н.з. НОМЕР_3 , та пред`явив технічний паспорт на вказаний автомобіль, а також на автомобіль «Фольксваген Поло», д.н.з. НОМЕР_2 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 січня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_23 ), як такого, що 14 січня 2016 року, на момент прибуття екіпажу поліції, приблизно о 05 год. 25 хв., на парковці автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 , знаходився в автомобілі марки «Мерседес S 400», д.н.з. НОМЕР_3 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 січня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав особу на фотознімку під № 1 ( ОСОБА_9 ), як такого, що 14 січня 2016 року, на момент прибуття екіпажу поліції, приблизно о 05 год. 25 хв., на парковці автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 , знаходився в автомобілі марки «Мерседес S 400», д.н.з. НОМЕР_3 , та пред`явив технічний паспорт на вказаний автомобіль та на автомобіль «Фольксваген Поло», д.н.з. НОМЕР_2 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 січня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав особу на фотознімку під № 3 ( ОСОБА_23 ), як такого, що 14 січня 2016 року, на момент прибуття екіпажу поліції, приблизно о 05 год. 25 хв., на парковці автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 19 , знаходився в автомобілі марки «Мерседес S 400», д.н.з. НОМЕР_3 ;

протокол огляду відеозапису від 23 лютого 2016 року, відповідно до якого старшим слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_24 проведено перегляд відеозаписів, які надано Управлінням патрульної поліції у м. Києві. Вказаним протоколом огляду встановлено, що на відеозаписі №, який розпочинається о 06 год. 42 сек. 14 січня 2016 року на екрані з`являється зображення працівника патрульної поліції, прямо знаходиться автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo» білого кольору, з пошкодженням лівого крила, а справа знаходиться припаркований автомобіль «Mercedes-Benz» моделі «S 400 CDI» чорного кольору. Далі до автомобіля «Volkswagen» моделі «Polo» білого кольору підходить ОСОБА_9 та на прохання працівників поліції, за допомогою наявних ключів від запалення та брелка сигналізації відкриває автомобіль Volkswagen» моделі «Polo» білого кольору, для проведення перевірки. Відеозапис № розпочинається о 05 год. 37 хв. 40 сек. 14 січня 2016 року, на екрані з`являється зображення працівника патрульної поліції, який перебуває поблизу автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «S 400 CDI» чорного кольору, із якого виходить ОСОБА_9 , позаду знаходиться автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo», білого кольору. На 29 хв. 47 сек. відеозапису о 06 год. 07 хв. 33 сек. 14 січня 2016 року працівник поліції запитує ОСОБА_9 чи може він відкрити автомобіль, на що останній відповідає: «Да». В ході огляду відеозапису № , який розпочинається о 06 год. 27 хв. 19 сек. 14 січня 2016 року, встановлено, що екрані з`являється зображення працівника патрульної поліції, який перебуває поблизу автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «S 400 CDI» чорного кольору та автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo», білого кольору, поблизу яких ходить ОСОБА_9 та ОСОБА_23 . З відеозапису № , який розпочинається 14 січня 2016 року о 06 год. 40 хв. 57 сек., вбачається, що з автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo» білого кольору виходить ОСОБА_9 , закриває дверцята автомобіля та вмикає сигналізацію. Відеозаписи на оптичному диску долучені до матеріалів справи та були оглянуті в судовому засіданні;

протокол тимчасового доступу до речей і документів від 16 лютого 2016 року, яким на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року (справа №761/2958/16-к) про тимчасовий доступ до речей і документів ПрАТ «Київстар», вилучено DVD-R диск з інформацією про нульові з`єднання, вхідні та вихідні дзвінки, смс-повідомлення, телефонні номери та ІМЕІ телефонів, які працювали з номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 в період часу з 00 години 00 хвилин 13 січня 2016 року по 00 годин 00 хвилин 15 січня 2016 року з прив`язкою до місцевості;

протокол обшуку від 01 березня 2016 року, яким на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року (справа №761/3926/16-к), за участі понятих, було проведено обшук в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 . В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Fly», модель 4 Х 610 , ІМЕІ: НОМЕР_7 ; мобільний телефон «LG» ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 чорного кольору із сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 , ключі від запалення до автомобіля марки «Mercedes-Benz», чорного кольору; дві сім-карти мобільного оператора «МТС» НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ; сім-карту мобільного оператора Life - НОМЕР_12 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду № 404615, ключ від запалення до автомобіля марки «Фольксваген» із брелком від сигналізації; мобільний телефон марки Nokia 6300 ІМЕІ: НОМЕР_14 із сім-картою мобільного оператора Life, мобільний телефон SAMSUNG, ETS 5620 ІМЕІ: НОМЕР_15 , білого кольору, без сім-карти; мобільний телефон SAMSUNG SGH - Z - 107 ІМЕІ: НОМЕР_16 із сім-картою Київстар № НОМЕР_17 ; мобільний телефон SAMSUNG ІМЕІ 1: НОМЕР_18 , ІМЕІ 2: НОМЕР_19 ;

протокол обшуку від 01 березня 2016 року, яким на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року (справа №761/3926/16-к), за участі понятих, було проведено обшук в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 . В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Fly», модель 4 Х 610 , ІМЕІ: НОМЕР_7 ; мобільний телефон «LG» ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 , чорного кольору із сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 , ключі від запалення до автомобіля марки «Mercedes-Benz», чорного кольору; дві сім-карти мобільного оператора «МТС» НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ; сім-карту мобільного оператора Life - НОМЕР_12 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду № 404615, ключ від запалення до автомобіля марки «Фольксваген» із брелком від сигналізації; мобільний телефон марки Nokia 6300 ІМЕІ: НОМЕР_14 із сім-картою мобільного оператора Life, мобільний телефон SAMSUNG, ETS 5620 ІМЕІ: НОМЕР_15 , білого кольору, без сім-карти; мобільний телефон SAMSUNG SGH - Z - 107 ІМЕІ: НОМЕР_16 із сім-картою Київстар № НОМЕР_17 ; мобільний телефон SAMSUNG ІМЕІ 1: НОМЕР_18 , ІМЕІ 2: НОМЕР_19 ;

протокол обшуку від 01 березня 2016 року, яким на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року (справа №761/4000/16-к), за участі понятих, було проведено обшук в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 , за місцем проживання ОСОБА_9 . В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: паспорт громадянина України серії НОМЕР_20 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_21 , ключ від сигналізації, чорного кольору, з написом «SHERIFF», мобільний телефон марки Nokia, чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_22 ; мобільний телефон марки Nokia, чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_23 ; мобільний телефон марки Nokia, чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_24 ; мобільний телефон марки Sony Ericsson, золотистого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_25 ; мобільний телефон марки «Fly», чорного кольору, ІМЕІ відсутній; три сім-карти операторів «Київстар», «Лайф», «WIND»; п`ять електричних батарей;

Крім того, необхідно зазначати позицію суду щодо досліджених у судовому засіданні наступних доказів.

Так, за правилами ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, судом визнається недопустимим доказом протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03 березня 2016 року, яким на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року (справа №761/2959/16-к) про тимчасовий доступ до речей і документів ПрАТ «МТС Україна», вилучено DVD-R диск з інформацією про нульові з`єднання, вхідні та вихідні дзвінки, смс-повідомлення, телефонні номери та ІМЕІ телефонів, які працювали з номером НОМЕР_5 в період часу з 00 години 00 хвилин 13 січня 2016 року по 00 годин 00 хвилин 15 січня 2016 року з прив`язкою до місцевості, оскільки строк дії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року (справа №761/2959/16-к) на момент проведення тимчасового доступу закінчився.

При цьому, суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з ЄРДР; доручення про проведення досудового розслідування від 15 січня 2015 року; повідомлення про початок досудового розслідування від 15 січня 2016 року, постанову про створення групи слідчих у кримінальному провадженні від 01 лютого 2016 року; постанову про призначення групи прокурорів від 15 січня 2016 року; протокол обшуку від 01 березня 2016 року, клопотання про проведення обшуку, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять доказових даних, що мають значення для розгляду кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, вважає вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України поза розумним сумнівом з огляду на наступне.

Так, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в його діях ознак незаконного заволодіння транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Polo», оскільки потерпілий ОСОБА_15 начебто особисто передав в йому ключі від автомобіля та надав дозвіл щоб перемістити автомобіль на паркувальний майданчик, а отже в нього був відсутній умисел на вчинення протиправних дій, невстановлені мотив та мета вказаного діяння, та звертає увагу на таке.

Сутність мотиву полягає у тому, що він завжди пов`язаний з певними спонуканнями, які викликали у особи рішучість вчинити злочин. Мотив - це не просто спонукання до дій, а спонукання усвідомлене, обумовлене бажанням досягнути певної мети.

Отже, мотив злочину можна визначити як усвідомлене спонукання особи, яке викликало у неї рішучість вчинення злочину.

Мотив злочину значною мірою характеризує не лише особу злочинця, але і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Мотивом злочину називаються спонукання до вчинення злочину.

Мета злочину - це бажання особи, яка вчиняє суспільно небезпечне діяння, досягти певних шкідливих наслідків. Вона є характерною ознакою умисних злочинів, що вчиняються з прямим умислом.

Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинюватись з будь-яких мотивів та з будь-якою метою. Винний при цьому може прагнути або обернути транспортний засіб на свою чи інших осіб користь, або тимчасово його використати (покататися, доїхати до певного місця, перевезти вантаж, викрасти людей або майно, що перебувають у транспортному засобі, спонукати потерпілого до виконання або невиконання певних дій, знищити або пошкодити транспортний засіб тощо).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту" №14 від 23.12.2005 року, незаконне заволодіння транспортним засобом - це умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 не маючи згоди від власника автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo» на керування ним, здійснював рух на ньому всупереч волі власника.

При цьому, твердження обвинуваченого з приводу того, що ОСОБА_15 дійсно давав йому ключі від автомобіля та надав дозвіл відігнати автомобіль на паркувальний майданчик, повністю спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який відповідно до вимог ст.ст. 23, 95 КПК України показав в судовому засіданні, що не передавав ОСОБА_9 ключі та технічний паспорт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Polo» та не просив останнього будь куди переміщувати його автомобіль.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з чим, суд дослідивши, оцінивши та проаналізувавши отримані і перевірені в судовому засіданні докази в рамках даного судового провадження, приходить до переконання, що вина ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом. На переконання суду, по справі зібрано достатня кількість допустимих та належних доказів на підтвердження такої вини.

При цьому судом детально проаналізовано розвиток подій, характер вчинення ОСОБА_9 кримінально-караного діяння, а тому доводи сторони захисту, щодо помилкової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 КК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони спростовані наведеними вище доказами.

Виходячи з зазначеного, суд обґрунтовано приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у тому, що він своїми умисними протиправними діями, які виразились у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом, завдавши значної матеріальної шкоди, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_9 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер його діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, займається суспільно корисною працею.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, а також відсутність підстав для застосування вимог ст. 69 КК України, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна, в розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції частини статті, за якою кваліфіковано дії останнього.

Водночас, судом встановлено, що після постановлення вироку Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року за ч. 1 ст. 289 КК України, яким ОСОБА_9 було засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, до повного відбуття покарання у виді іспитового строку, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке він засуджується даним вироком.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, наведені вище дані про особу обвинуваченого, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 71 КК України.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України до повного відбуття покарання у виді іспитового строку, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року, суд, при призначенні покарання ОСОБА_9 не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Таке покарання стосовно ОСОБА_9 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 року справа №663/537/17 (провадження №13-31кс18) положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Так якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

У зв`язку з вищевказаним, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIIІ) в строк відбування покарання ОСОБА_9 слід зарахувати строк перебування його під вартою як попереднє ув`язнення з 24 вересня 2018 року по 27 вересня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк покарання, призначеного ОСОБА_9 за даним вироком слід відраховувати з дня фактичного взяття його під варту.

До набрання вироком суду законної сили, підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу не встановлено.

Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 70 480 гривень необхідно повернути застоводавцю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року та призначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня фактичного взяття його під варту.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк перебування ОСОБА_9 під вартою з 24 вересня 2018 року по 27 вересня 2018 року включно, зарахувати у строк призначеного покарання, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком суду законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирати.

Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 70 480 (сімдесят тисяч чотириста вісімдесят) гривень, внесену за ОСОБА_9 , відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року - повернути застоводавцю.

Речові докази: DVD-R диск з відеозаписом із нагрудних камер працівників патрульної поліції, який знаходиться в матеріалах судового провадження - зберігати в матеріалах судового провадження;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1