справа № 208/383/22
№ провадження 1-кп/208/283/24
УХВАЛА

09 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000007, за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч .2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться зазначена справа. Обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави. Відносно обвинуваченого ОСОБА_19 застосовано запобіжний захід у виді застави.

Свідки обвинувачення до суду не з`являються, судом змінено порядок дослідження доказів та оголошуються письмові матеріали.

Прокурором заявлено окремі клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 раніше обраного запобіжного заходу, яке аргументовано наступним.

Обвинувачені, кожен окремо, обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких умисних злочинів. Невідворотність покарання є підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду, а тяжкість інкримінованого злочину є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду.

ОСОБА_16 є раніше судимим за аналогічне кримінальне правопорушення. Обвинувачені, кожен окремо, можуть продовжити свою злочинну діяльність оскільки обвинувачуються у систематичному вчиненні злочинів у сфері незаконного обороту наркотичних засобів. Кожен окремо, можуть незаконно впливати на свідків у справі з метою зміни тими показань на свою користь.

Саме такий запобіжний захід відповідає меті його застосування. Викладені ним обставини у повній мірі відповідають правовим позиціям ЄСПЛ.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави обвинуваченим встановлено.

Захисник ОСОБА_20 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Ризики заявлені прокурором в обґрунтування клопотання вважає необ`єктивними, такими, що повторюються з клопотання в клопотання. Ніяких даних про тиск на свідків не надано, а державне обвинувачення не може встановити їх місцезнаходження тривалий час. Всі докази у справі зібрано. ОСОБА_16 має місце реєстрації та місце мешкання, сталі соціальні зв`язки, тривалий час перебуває під вартою. Підзахисний є наркозалежною особою а в умовах СІЗО не отримує замісну терапію. ОСОБА_21 має поганий стан здоров`я та не отримує належного лікування в умовах тримання під вартою. Вважала за необхідне змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт. Обвинувачений підтримав думку адвоката.

Захисник ОСОБА_22 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Люлька має сталі соціальні зв`язки, місце мешкання. Ризики зазначені прокурором вважає не доведеними, такими, що безпідставно повторюються з клопотання в клопотання. Люлька тривалий час перебуває під вартою, і враховуючи викладене, вважає за необхідне застосувати до підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Обвинувачений підтримав думку адвоката.

Захисник ОСОБА_23 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора, яке не підтверджено будь-якими об`єктивними даними. ОСОБА_18 тривалий час перебуває під вартою. Просила змінити запобіжний захід відносно нього на домашній арешт. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Адвокат ОСОБА_24 та обвинувачений ОСОБА_19 підтримали думку сторони захисту щодо клопотань прокурора.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , кожен окремо, обґрунтовано, а саме в достатній мірі для вирішення клопотання прокурора, обвинувачуються у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких умисних злочинів, за які чинним законодавством в тому числі передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Судом враховується непорушний принцип презумпції невинуватості обвинувачених. Докази вчинення обвинуваченими інкримінованих їм злочинів, на які посилається прокурор, є предметом безпосереднього дослідження судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_17 та ОСОБА_18 раніше не судимі. ОСОБА_16 раніше судимий за скоєння аналогічного по складу кримінального правопорушення. Відповідно до отриманих даних обвинувачені мають постійне місце мешкання, офіційно не працевлаштовані.

Оцінюючи в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в тому числі стосовно осіб обвинувачених, суд вважає, що ризики наведені прокурором: переховування від суду, з огляду на міру покарання, яка загрожує обвинуваченим у разі визнання винними; вчинення іншого кримінального правопорушення,

враховуючи характер ті кількість епізодів інкримінованої злочинної діяльності, об`єктивно існують.

Дані про те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, не є достатнім стримуючим фактором та не може нівелювати встановлені ризики

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на зазначених осіб, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання від них показань у кримінальному провадженні, згідно якої після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду, вони допитуються в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності»

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості - «обґрунтованої ймовірності», допустити це в майбутньому.

Суд вважає, що твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинувачених шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту, на теперішній час не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та стадії його розгляду, осіб обвинувачених.

Суд вважає, що на даному етапі судового розгляду жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, про існування яких зазначає прокурор в своїх клопотаннях, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави встановлена відносно всіх обвинувачених.

У рішенні по справі «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Судові засідання неодноразово зривались саме за неявки сторони захисту, запізнення на них.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Чірікоста і Віола проти Італії», визнав, що 15-річний строк розгляду є виправданим, оскільки самі заявники сімнадцять разів зверталися з проханням про відстрочення процесу і не заперечували проти шістьох перенесень розгляду, здійснених на підставі заяви іншої сторони у справі.

Суд вважає, що обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкриміновано обвинуваченим, саме такий його вид позбавляє їх можливості перешкодити інтересам правосуддя, і тому з врахуванням встановлених ризиків він підлягає продовженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 194, 331, 350 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 06.11.2024 року.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 06.11.2024 року.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 06.11.2024 року.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну відносно обвинувачених запобіжного заходу на домашній арешт, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1