Справа № 307/4020/24
Провадження № 1-кс/307/666/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

20 вересня 2024 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 , прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000675 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Королево Виноградівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, із базова загальною середньою освітою, вдівця, раніше не судимого, особи з інвалідністю ІІІ - ї групи, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:

Старший слідчий СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 20 вересня 2024 року звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті вчинити збут боєприпасів та вибухових пристрої, усвідомлюючи вимоги законодавства України про те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а, відтак, усвідомлюючи порушення вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, вимог п. а «Спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» №2471-ХІІ від 17 червня 1992 року, п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 15 жовтня 1992 року 10.08.2022 року у невстановлений досудовим слідством час та перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці незаконно придбав бойовий припас у вигляді 72 мм пострілу ПГ-7С до протитанкового гранатомету РПГ-7 з маркуванням «613-9-76Л, ПГ-7С254-28-76 РНДСИ-К643- 75, 3В-7Г42-М-2-76» та гранату «Ф1».

Так, 07 вересня 2024 року, приблизно о 07 год. 20 хв. ОСОБА_5 , знаходячись в с. Буштино, по вул. Травневій, біля магазину «Вікторія» незаконно носив, зберігав та збув за грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень ОСОБА_7 , з яким мав попередню домовленість та який діяв з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_5 , бойові припаси у вигляді 72 мм пострілу ПГ-7С до протитанкового гранатомету РПГ-7 з маркуванням «613-9-76Л, ПГ-7С254-28-76 РНДСИ-К643-75, 3В-7Г42-М-2-76», гранату «Ф1», які відносяться до категорії боєприпасів.

Крім цього, ОСОБА_5 повторно здійснив придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим слідством час та перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці незаконно придбав бойові припаси у вигляді трьох 72 мм пострілів ПГ-7С до протитанкового гранатомету РПГ-7 з маркуванням «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82».

18 вересня 2024 року приблизно о 07 год. 15 хв. ОСОБА_5 , знаходячись в АДРЕСА_1 , на території власного дворогосподарства, незаконно носив, зберігав та збув ОСОБА_7 , з яким мав попередню домовленість та який діяв з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_5 , за грошові кошти в сумі 300,00 доларів США бойові припаси у вигляді трьох 72 мм пострілів ПГ-7С до протитанкового гранатомету РПГ-7 з маркуванням «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», «613-70-82Ч, ПГ- 7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30- 82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», які відносяться до категорії боєприпасів.

Тобто, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному носінні, зберіганні, придбанні, збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

18 вересня 2024 року о 09 год. 15 хвю ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченог ч.1 ст.263 КК України.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, рапортом, допитами свідків, протоколом обшуку, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, висновком експерта, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке Законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, відповідно до вимог п. 4) ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинений злочин, так як усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, адже санкцією ч.1 ст.263 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Крім того, ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи, тому, навіть в умовах воєнного стану має право перетинати Державний кордон України, тобто з метою уникнення покарання за вчинені злочини може виїхати з України, що в подальшому унеможливить притягнення його до кримінальної відповідальності; може незаконно впливати на свідків, зокрема на ще не встановлених та не допитаних у даному кримінальному провадженні, так як поки не встановлено особу чи осіб, які постачали ОСОБА_5 боєприпаси; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Вказані ризики залишаються реальними, продовжують об`єктивно існувати, тому тримання під вартою підозрюваного буде виправданим та необхідним.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки підозрюваного, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Під час розгляду вказаного клопотання прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_4 в обґрунтування доводів клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник-адвокат ОСОБА_6 заперечили щодо задоволення вказаного клопотання посилаючись на те, що підозра необґрунтована, оскільки слідчим не долучено висновок судової вибухотехнічної експертизи вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху, щодо вилучних предметів, які наче б то ОСОБА_5 збув ОСОБА_7 , а тому підозра у цій частині є передчасною.

Крім того, ризики зазначені у клопотанні не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_5 має постійне місце проживання у якому проживає протягом останніх двадцяти років, у нього наявні міцні соціальні зв`язки, свідки на даний час допитані.

Доводи органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що він притягався до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 185 КК України не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав законної сили 09 серпня 2024 року, інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України, відноситься до адміністративного правопорушення, оскільки шкода, яка була завдана становить 1500 грн., за що наступає відповідальність, передбачена ст. 51 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІІ групи довічно та має ряд тяжких хронічних захворювань, а саме: систематичні епілептичні напади, виразку дванадцятипалої кишки, хронічну вроджену аномалію серцево-судинної системи, на підтвердження чого долучив електронне направлення від 01.06.2022 року та виписку із медичної карти стаціонарного хворого, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Дослідивши обставини клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 та відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 .

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною другою цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Із матеріалів кримінального провадження, наданих прокурором, видно про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Також наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки у разі визнання винним, ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, і це може стимулювати його до переховування від суду; він може впливати на свідків, що підтверджується тим, що на даний час триває досудове розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, адже досудове розслідування триває і не встановлені залишаються особи, що постачали ОСОБА_5 предмети схожі на боєприпаси, а також інші можливі особи причетні до вчинення злочину.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному носінні, зберіганні, придбанні, збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

18 вересня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України (а. с. 21-23).

Із протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 18 вересня 2024 року, відомо, що ОСОБА_5 затримано о 09 год. 15 хв. 18 вересня 2024 року (а. с. 17 - 20).

Згідно протоколу обушуку, який проводився у період з 07 год. 45 хв. по 08 год. 55 хв. 18 вересня 2024 року, у присутності понятих ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 300 доларів США, а саме: три купюри номінальною вартістю по 100 доларів США, із серійними номерами: МВ07247983С, МВ07247983С та PL72103200Е, та речовину зеленого кольору, схожу на наркотичну(а. с. 36 - 41).

Постановами старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 09 вересня 2024 року та 18 вересня 2024 року видно, що предмети, схожі на снаряди до РПГ з маркуванням «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», «613-70-82Ч, ПГ-7С254-30-82 РНДСИ-5К 6-6-82, 3В-7Г 42-М-5-82», предмети схожі на порохові заряди до РПГ з маркуваннями: ПГ-7ПМ НБЛ-42 25/81Б 2-83-254, ПГ-7ПМ НБЛ-42 25/81Б 2-83-254, ПГ-7ПМ НБЛ-42 25/81Б 2-83-254; предмет схожий на гранату Ф1, з маркуванням 386126-ДТНТ, предмет схожий на запал до гранати з маркуванням 115-77УЗРГМ583, предмет схожий на снаряд до установки РПГ з маркуванням 613-9-76Л, ПГ-7С254-28-76 РНДСИ-К643-75, 3В-7Г42-М-2-76, предмет схожий на тубус до РПГ з маркуванням ПГ-7ПМНБЛ-4225/75Б-28-76-254; грошові кошти на загальну суму 300 доларів США, а саме: три купюри номінальною вартістю по 100 доларів США, із серійними номерами: МВ07247983С, МВ07247983С та PL72103200Е та мобільний телефон марки «realme C31» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з номерами СІМ - карт: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні (а. с. 63-68).

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/107-24/9652-ВТХ від 13.09.2024 року, наданий на дослідження предмет є 72-мм пострілом ПГ-7С до протитанкового гранатомета РПГ-7 та відноситься до категорії боєприпасів. (а.с. 42-52)

Згідно з протоколом допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 18 вересня 2024 року відомо, що їх 18 вересня 2024 року приблизно о 08 год. залучено в якості понятих працівниками поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 . Під час обшуку працівниками поліції було виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 300 доларів США, які знаходилися на ліжку у гаманці під подушкою та пакет із речовиною зеленого кольору рослинного походження, який також був під подушкою на ліжку (а. с. 53 - 58)

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 18 вересня 2024 року відомо, що в другій половині серпні 2024 року ввечері він перебував в селищі Буштино, біля магазину Пилипця «ОПТ», де випивав пиво, в той час як почув розмову громадянина на ім?я ОСОБА_5 (тоді він з ним вперше познайомився) з особою ромської національності, якій ОСОБА_5 говорив, що має на продаж зброю. Між ним, ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 , розпочалася розмова, в ході якої ОСОБА_5 почав ОСОБА_7 питати чи не потрібно йому зброю, або чи він не знає кому потрібні гранати чи щось таке, на що він сказав, що подумає і вони розійшлися. Поведінка і слова ОСОБА_12 його обурили, тому він вирішив звернутись з відповідною заявою до поліції та погодився взяти участь у викритті злочинної діяльності ОСОБА_5 .

На початку вересня на його номер зателефонував ОСОБА_5 та сказав, що має на продаж гранату і снаряд до РПГ і спитав чи не хоче він їх придбати. Він погодився з метою подальшого інформування працівників поліції про даний факт. При цьому ОСОБА_12 повідомив, що ці речі будуть коштувати 10 000,00 грн., ціну вказав сам. 07 вересня 2024 року працівники поліції в м. Тячів в адмінбудівлі Тячівського РВП вручили йому кошти в сумі 10 000,00 грн. та відповідну техніку. Тоді ж вранці йому зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що в нього все є, тоді ОСОБА_7 перетелефонував ОСОБА_5 і сказав, що в нього є кошти. Тоді ОСОБА_5 повідомив, що вони зустрінуться біля магазину « ОСОБА_5 », між населеними пунктами Буштино і Вонігово. Коли вони зустрілися, ОСОБА_5 передав йому дорожню сумку, поклавши її на землю, тоді ОСОБА_5 дістав снаряд до РПГ, показав його і сказав, що граната у кишені сумки і теж її продемонстрував. Після чого він, ОСОБА_7 , віддав ОСОБА_5 кошти в сумі 10 000,00 грн., купюрами по 500 грн. Після цього він добровільно видав придбані боєприпаси працівникам поліції. Пд час цієї зустрічі вони домовилися, що якщо буде ще щось з боєприпасів, то ОСОБА_5 повідомить про це ОСОБА_7 . В понеділок знову зателефонував ОСОБА_5 та сказав, що в нього є в наявності 2 снаряди до РПГ, які будуть коштувати по 100 доларів за штуку, хоча перед цим казав, що будуть 3 снаряди. ОСОБА_7 сказав, що подумає та зателефонує йому, після чого знову повідомив про дану розмову працівників поліції. 17 вересня 2024 року він спілкувався із ОСОБА_5 , котрий повідомив, що має три снаряди і вони домовились про зустріч 18 вересня 2024 року. Вранці 18 вересня 2024 року працівники поліції вручили йому кошти в сумі 300 доларів США та відповідну техніку. Тоді він зателефонував ОСОБА_5 , котрий не відповідав, однак в подальшому зателефонував йому сам і сказав, щоб той йшов до нього додому. Коли він підійшов до двору, ОСОБА_5 вийшов і виніс сумку, вони відійшли від дверей будинку, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_5 показати вміст сумки. ОСОБА_5 відкрив сумку і він побачив снаряди з якимось грубками після чого віддав йому 300 доларів США купюрами по 100 доларів США. Після цього він забрав сумку і добровільно віддав її працівникам поліції. Того ж ранку ОСОБА_5 також питав у нього, чи не потрібен йому автомат Калашнікова (а. с. 59 - 62).

Із характеристики №31 від 18.09.2024 року, виданої виконкомом Буштинської селищної ради села Вонігове відомо, що ОСОБА_5 з ОСОБА_13 зареєстрували шлюб у 2005 році, та ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , він даного шлюбу у них народилося п`ятеро дітей, які є неповнолітніми на даний час. ОСОБА_5 разом із сім`єю не проживав багато років, участі у вихованні дітей не брав. Покійна дружина неодноразово зверталася до виконкому сільської ради з усними скаргами на ОСОБА_5 . За час проживання у с. Вонігове до сільської ради надходили усні скарги відносно нього від інших громадян щодо його неприпустимої поведінки в громадських місцях. З боку сільської ради характеризується негативно (а. с. 35) .

Із довідки, виданої КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатсьокї області від 19 вересня 2024 року видно, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 на обліку у лікаря нарколога не значиться, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра ( а. с. 71).

Із інформаційної довідки від 01 червня 2022 року видно, що ОСОБА_5 видано електронне направлення на госпіталізацію до стаціонарного лікувального закладу, вид направлення плановий щодо вродженої аномалії ССС (спеціальність кардіологія) ( а.с. 75).

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1736 відомо, що ОСОБА_5 у період з 22 березня 2022 року по 24 березня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні із основним діагнозом - виразка дванадцятипалої кишки у стадії загострення ( а.с. 76).

Однак, доказів про те, що на даний час ОСОБА_5 є особою з інвалідністю, захисником слідчому судді не надано.

Тобто, вказані довідки не свідчить про неможливість перебування ОСОБА_5

під вартою. Належного медичного висновку, який би засвідчував факт неможливості тримання ОСОБА_5 під вартою за станом здоров`я, слідчому судді не надано.

Таким чином дані, що свідчать про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, що перешкоджають триманню його під вартою, відсутні.

Ураховуючи наведене, а також з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 під час досудового розслідування даного кримінального провадження, є підстави застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шестидесяти днів.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Також, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також те, що у разі доведення його вини і визнання його винним у його вчиненні, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також існування на даний час ризиків, які зазначені прокурором, оскільки досудове розслідування триває, наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Враховуючи негативну характеристику по місцю проживання ОСОБА_5 , беручи до уваги в сукупності обставини злочину у вчиненні якого він підозрюється та суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони безпеки суспільства, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника підозрюваного про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід не спроможний забезпечити належну процесувальну поведінку ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 , яка буде достатнім для запобіганню ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у випадку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, необхідно покласти на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_5 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 16 листопада 2024 року включно.

Одночасно визначити заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент протягом дії ухвали на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26213408 Банк отримувача ДКСУ, АДРЕСА_2 ; код банку отримувача МФО 820172 рахунок отримувача НОМЕР_5 , призначення платежу - застава.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_5 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 на строк по 16 листопада 2024 року.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали вручити підозрюваному, його захиснику та прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 25 вересня 2024 року о 15 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1