УХВАЛА

21 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 758/1202/23

провадження № 51-4505 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до законодавчих положень у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права, під час здійснення перегляду не ревізує повноти судового розгляду, висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Зазначеного не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Як убачається зі змісту поданої скарги, у ній її автор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанціїі призначити новий розгляд у цьому суді на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК.

Проте, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, скаржник не наводить цьому обґрунтування в розумінні положень ст. 413 вказаного Кодексу, і не зазначає яким чином саме собою не відображення в тексті рішення однієї з кваліфікуючих ознак або недоліки мотивування істотно вплинули на суть висновків суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Крім того, вважаючи призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років м`яким, автор скарги не наводить доводів, які би свідчили про явну несправедливість заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, ураховуючи дискреційні повноваження суду та приписи статей 50, 65 Кримінального кодексу України. У касаційній скарзі не викладено аргументів, котрі доводять, що застосоване від імені держави до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, передбачене законом обмеження прав і свобод є вочевидь недостатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також у поданій скарзі не окреслено в аспекті ст. 412 КПК істотності порушень норм процесуального права при здійсненні апеляційного провадження, замість цього позиція сторони обвинувачення зводиться до тез про формальний підхід й недодержання ст. 419 вказаного Кодексу.

Отже, скаржником не обґрунтовано заявленої вимоги про скасування оспорюваної ухвали.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала згадану скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3