Провадження № 1-в/761/497/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про приведення вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2021, який змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2022, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Рахни Лісові Шаргородського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, із базовою загальною середньою освітою, розлученого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого 18.07.2017 Гайсинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.407 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2550 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Провідний інспектор Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про приведення вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2021, який змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2022, відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ)., яким зменшено межі покарання за вчинення кримінального правопорушення, і визначення остаточної міри покарання засудженому.

У судовому засіданні прокурор не заперечував щодо задоволення подання.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду подання повідомлений належним чином.

Представник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив здійснювати розгляд без їх участі.

Дослідивши матеріали подання, заслухавши думку прокурора, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2021, який змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2022, до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_5 визнаний судом винуватим у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке мало місце 28.01.2020, на суму 531 грн 60 коп.

Разом з тим, Верховна Рада України 18.07.2024 прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»№ 3886-ІХ, який набув чинності 09.08.2024.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», становив 2 102 грн 00 коп.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2021 завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму 531 грн 60 коп., що значно менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого від призначеного покарання за даним вироком, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

При цьому, суд, керуючись принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд, -

УХВАЛИВ :

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2021, який змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2022 в частині призначення покарання, у вигляді громадських робіт на строк 160 годин, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1