У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001392.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2024 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.11.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 151 400 грн., у разі внесення якого, покласти на підозрюваного обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у випадку їх наявності).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Захисник зазначає, що наведені слідчим суддею обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували наявність ризиків переховування підозрюваного від слідства та суду або вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому, сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, і, слідчий суддя, не розглянув можливості застосування інших (альтернативних) більш м`яких запобіжних заходів.

Апелянт звертає увагу на тому, що підозрюваний проживає за місцем мешкання значний проміжок часу, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001392, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 08.09.2024 р. о 15.45 год. перебуваючи у подвір`ї будинку за місцем мешкання за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись хуліганським мотивом, з метою поширення неправдивих відомостей, які утворюють обстановку загального страху, невпевненості та паніки в суспільстві, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається поширити є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху населення, вирішив повідомити на спецлінію оператора «102» ГУНП в Миколаївській області про начебто замінування житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, діючи з прямим умислом, ОСОБА_5 , точно та достовірно знаючи про те, що інформація, яку він збирається поширити, є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху в населення та порушить громадську безпеку, тим самим усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, зі свого мобільного телефону марки «Samsung» модель «GT-E1202I», в якому містились сім-карти операторів мобільного зв`язку: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , здійснив дзвінок на спеціалізовану лінію «102» ГУНП в Миколаївській області та повідомив оператору завідомо неправдиві відомості про замінування житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 своїми умисними діями (завідомо неправдивим повідомленням про підготовку вибуху, який загрожував загибеллю людей) створив обстановку загального страху і невпевненості, породив паніку у мешканців житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 ., тим самим порушив безпеку суспільства.

09.09.2024 р. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху або інших дій, які загрожують загибеллю людей, вчиненому повторно.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, не працює, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного. Зважаючи на майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про можливість визначення застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані рапорту заступника командира взводу 1 роти 2 батальйону 2 УПП в Миколаївській області від 08.09.2024 р., акту застосування службової собаки від 08.09.2024 р., протоколів огляду місця події від 08.09.2024 р., допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , огляду предмету від 09.09.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження, є достатніми щоб вказувати на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення зазначеного у повідомлення про підозру.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик можливого переховування від слідства та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Зважаючи на характер та обставини, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може вжити заходів щодо незаконного впливу на свідків, шляхом залякування, підкупу, погроз, вмовляння, шантажу, тощо.

З урахуванням даних про особу підозрюваного, який неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, підозрюваний ОСОБА_5 має можливість вчинити аналогічні дії, тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є доведеним.

За наведеного, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3