ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/344/24 Справа № 705/777/22 Категорія: ч. 3 ст. 286-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001229 від 07.11.2021 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маньківка Уманського району Черкаської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати із моменту його фактичного затримання на виконання вироку.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 9610 грн 72 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

У с т а н о в и л а :

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 07.11.2021 близько 20 год 20 хв, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на 213 км автодороги «Київ-Одеса» в напрямку до м. Київ від с. Собківка Уманського району Черкаської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, був неуважним, не дотримався безпечної дистанції, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, рухаючись в лівій смузі руху в напрямку м. Київ вказаної автодороги, не переконався, що зміна напрямку руху буде безпечна і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на праву смугу руху, де допустив зіткнення із задньою частиною напівпричепа «МЕТАСО SD 334», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в складі вантажного автомобіля «DAF FT 85 CF 430», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному з ним напрямку до м. Києва. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 загинув на місці.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2024 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 просить закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Зазначає, що наведені у вироку докази, якими, на переконання суду першої інстанції, доводиться вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не оцінені з точи зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а встановлені судом фактичні обставини не підтверджені дослідженими під час судового розгляду доказами та містять істотні суперечності.

Стверджує, що частина доказів сторони обвинувачення є недопустимими і не відповідають вимогам ст. 86, 89 КПК України, тому не може бути покладена в основу обвинувального вироку, до них належать:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.11.2017 з додатками до нього схемою та таблицею зображень, оскільки в цьому протоколі наявне виправлення в графі часу, тому не можливо встановити о котрій годині закінчилась слідча дія. Крім того на першій сторінці протоколу відсутні підписи понятих. При цьому одним із понятих, зазначених у протоколі огляду місця події, є ОСОБА_11 , який є рідним братом очевидця ДТП свідка ОСОБА_12 , роботодавцем іншого учасника ДТП ОСОБА_9 , а також власником напівпричепа «МЕТАСО SD 334», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «DAF FT 85 CF 430», реєстраційний номер НОМЕР_3 , тобто в силу ст. 223 КПК України, є зацікавленою у результатах кримінального провадження особою. Також при проведенні цієї слідчої дії були присутні свідок ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 , які слідчим не зафіксовані у протоколі огляду місця події і їм не роз`яснено їх процесуальні права і обов`язки;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.11.2021 за участі свідка ОСОБА_9 із план-схемою до нього, який містить виправлення у відстані видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія, яке не застережене. Крім того не зафіксована відстань місця зіткнення по відношенню до кілометрового знака. При цьому посилаючись на відстань видимості елементів дороги, слідчим не вказано, яким чином таку відстань встановлено. Звертає увагу на те, що допитаний судом в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що в слідчому експерименті участі не брав, на місце проведення слідчої дії не виїжджав, а відповідний протокол підписав у кабінеті слідчого;

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.01.2022 із план-схемою до нього, в якому зазначено про відстань видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «Фольксфаген Пассат» з увімкненим ближнім світлом фар, однак не вказано, яким чином встановлено таку видимість і який саме автомобіль використовувався для проведення слідчого експерименту. Звертає увагу на те, що цей слідчий експеримент проводився за інших погодних умов, які максимально не були наближеними до умов, які мали місце на момент ДТП. Також зазначає, що слідча дія проведена за участю понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яким, за змістом протоколу, було запропоновано відтворити обстановку та обставини ДТП, однак не враховано, що вказані особи не є свідками або очевидцями цієї пригоди;

- судова транспортно-трасологічна експертиза від 24.01.2022 № СЕ-19/124-21/475-ІТ, яка проведена на підставі вихідних даних, встановлених недопустимими доказами, зокрема протоколами огляду місця ДТП від 07.11.2021 з додатками, слідчого експерименту від 08.11.2021 за участі ОСОБА_9 з додатком, слідчого експерименту від 24.01.2022 з додатком;

- судова автотехнічна експертиза від 26.01.2022 № СЕ-19/124-22/817-ІТ, яка проведена на підставі вихідних даних, встановлених недопустимими доказами, зокрема протоколами огляду місця ДТП від 07.11.2021 з додатками, слідчого експерименту від 08.11.2021 за участі ОСОБА_9 з додатком, слідчого експерименту від 24.01.2022 з додатком. Крім того, під час проведення експертного дослідження, експертом не надано відповідь на питання про те, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної пригоди;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 1338/132 від 07.11.2021, який зроблений до внесення відомостей до ЄРДР в порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК України. Звертається увага на те, що медичний огляд був проведений в КНП «Уманська центральна міська лікарня» о 21 год 40 хв, тобто в той же час коли ОСОБА_7 фактично затриманий на 213 км автодороги Київ-Одеса. Крім того результати такого огляду оформлено на бланку медичного закладу КНП «Уманська міська лікарня», якого не існувало, оскільки під час реорганізації медичного закладу 29.04.2021 його змінено на КНП «Уманська центральна міська лікарня». Також вказує, що проведення огляду на стан сп`яніння не передбачено нормами КПК України, тому щодо нього було фактично проведено освідування, без винесення прокурором відповідної постанови, що суперечить положенням ст. 241 КПК України. При цьому направлення для проведення медичного огляду складено поліцейським ОСОБА_15 , тобто не уповноваженою особою у розумінні вимог пунктів 15, 17 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за результатами проведення такого огляду не складався протокол, що суперечить ч. 5 ст. 241 КПК України. Ставиться під сумнів результат такого огляду на виявлення у обвинуваченого 2,2 проміле алкоголю в крові, оскільки він суперечить висновку експерта від 22.11.2021 № 05-3-08/3808, яким зафіксовано 1,2 проміле;

- висновок експерта № 05-3-08/3808 від 22.11.2021, яка призначена на підставі постанови прокурора, яка не відповідає вимогам п. 1 ч. 5 ст. 110 КПК України і не містить час її складання. Звертається увага на те, що зразки для проведення експертизи були відібрані у ОСОБА_7 у Уманській ЦРЛ за участі медичної сестри ОСОБА_16 , яка працює в АДРЕСА_2 , а лікар ОСОБА_17 , яка їх запакувала і працює в АДРЕСА_3 , не брала участі у їх відібранні. Наведене спростовується висновком № 1339/133 від 08.11.2021, за яким у ОСОБА_7 взята кров на етанол та забрана слідчим ОСОБА_18 , а відбір таких зразків проведено лікарем ОСОБА_17 . Також вказує на те, що експерт при проведенні експертизи всупереч вимозі ч. 4 ст. 69 КПК України використав матеріал (документ), який не був йому наданий слідчим. Зазначає, що наведене вказує на використання під час проведення цієї експертизи біологічних зразків, отриманих у позапроцесуальний спосіб.

Захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 заперечував факт вживання ним алкогольних напоїв в день ДТП та пояснював, що на його смугу руху виїхав вантажний автомобіль, який знаходився наполовину на лівій та правій смугах руху і уникнути зіткнення не вдалося, оскільки відстань до автомобіля була невелика. Допитані судом свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не вказували про перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, зазначали про те, що останній перебував на місці ДТП до закінчення огляду місця події, а вони не приймали участі у слідчому експерименті, підписавши відповідний протокол у кабінеті слідчого.

Також зазначає про невстановлення органом досудового розслідування дійсного місця ДТП та часу його скоєння. Зокрема прокурор в обвинувальному акті стверджує, що пригода сталася на 213 км, тобто напроти кілометрового знака «213км» а/д НОМЕР_4 . Разом з цим під час проведення судових транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/124-21/475-ІТ та автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-22/817-ІТ встановлено інше місце зіткнення транспортних засобів, яке знаходиться перед початком утворення подряпин на відстані 64,5 м від кілометрового знаку «213 км». Наведене, на думку захисника, вказує на встановлення під час досудового розслідування двох місць зіткнення, які знаходяться на відстані близько 64,5 м один від одного. Крім того з рапорту помічника чергового ЧЧ сектору моніторингу Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 07.11.2021 вбачається, що о 20 год 10 хв 07.11.2021 надійшло повідомлення про ДТП. Разом з цим сторона обвинувачення стверджує, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 скоїв о 20 год 20 хв, тобто пізніше, ніж надійшло повідомлення зі служби 102.

Узагальнюючи викладене вказує, що органом досудового розслідування не доведено подію кримінального правопорушення, проігноровано відсутність обов`язкового елементу об`єктивної сторони його складу перебування в стані алкогольного сп`яніння, а в основу обвинувального вироку покладено докази, які є неналежними і недопустимими.

Крім того звертає увагу на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості і не врахування того, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, скоїв необережний злочин, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, працює неофіційно та забезпечує свою сім`ю, має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. При цьому помилково зазначено про відсутність обставин, що пом`якшують покарання останнього і не враховано заяву ОСОБА_19 , який жодних претензій до обвинуваченого не має, останній повністю відшкодував завдані збитки і продовжує допомагати, що вказує на наявність добровільного відшкодування завданого збитку згідно п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України. Наведені обставини, на думку захисника, дають підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу і без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Посилається на доцільність повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, шляхом дослідження доказів, перелік яких наведений в апеляційній скарзі та заяві, внесеній на виконання ухвали Черкаського апеляційного суду від 04.03.2024.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не належить, з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За нормами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним місцевим судом, винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що 07.11.2021 в темну пору доби він, разом із пасажиром ОСОБА_20 , на автомобілі «Volkswagen Passat» їхав по трасі «Київ-Одеса» в напрямку м. Київ зі сторони с. Собківка до м. Умань. Попереду його автомобіля, в тому ж напрямку, в правій смузі рухалися три вантажівки. Як згодом йому стало відомо, ОСОБА_9 - водій другої вантажівки з причепом, перетнувши роздільну лінію між смугами руху, повністю не виїжджаючи на ліву смугу, намагався розпочати обгін першої фури. Вважає, що ОСОБА_9 , побачивши позаду автомобіль, на якому він ( ОСОБА_7 ) почав обганяти вантажівку по лівій смузі, почав повертатися в праву смугу, однак причіп вантажівки, який не закінчив повернення в праву смугу, по інерції виїхав поряд з автомобілем, яким керував він і заднім лівим колесом його зачепив, що призвело до зіткнення на лівій смузі руху. Зазначив, що перешкоду в русі у виді маневру обгону водієм другої фури, він побачив на відстані близько 100 метрів. Уважав, що причиною ДТП, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_21 , став невдалий маневр водія вантажівки ОСОБА_9 , після якого, він уже сам не врахував обстановку. Також категорично заперечив перебування в стані алкогольного сп`яніння, зазначивши, що керував транспортним засобом у тверезому стані.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 позицію щодо невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами, зокрема даними:

- показань свідка ОСОБА_12 про те, що 07.11.2021 він та інший водій ОСОБА_9 , кожен у своєму вантажному автомобілі, їхали зі сторони м. Одеси в напрямку м. Києва в правій смузі дороги зі швидкістю 70-80 км на годину. Попереду їхав вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , за яким рухався іще один вантажний автомобіль, а вже за ним - його вантажний автомобіль МАN. Легковий автомобіль під керуванням ОСОБА_7 рухався в попутному напрямку позаду його автомобіля в лівій смузі, а потім почав обгон зі швидкістю приблизно 120-140 км/год. Під час такого обгону легковий автомобіль здійснив два різких маневри, а саме по лівій смузі обігнав його автомобіль та другу вантажівку, що рухалася попереду, після чого різко заїхав на праву смугу руху, де в`їхав у задню частину вантажівки під керуванням ОСОБА_9 , відбулось зіткнення, легковий автомобіль почало крутити, а потім кинуло на відбійник. Після ДТП на лівій смузі руху серед уламків виявили тіло пасажира легкового автомобіля, без ознак життя. На його думку, за зовнішніми ознаками ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння і мав характерні ознаки: хитку ходу, порушення мови та поведінку п`яної особи. Працівників поліції на місце пригоди викликав він, в його присутності проводили огляд місця події, робили виміри, однак він не пам`ятає, чи щось підписував. Наступного дня він приїжджав з працівниками поліції на місце ДТП, де ще раз з протоколом огляду було звірено обставини події, рух транспортних засобів, місце їх розташування після ДТП.;

- показань свідка ОСОБА_9 про те, що 07.11.2021 він рухався трасою Київ-Одеса, керуючи вантажівкою ДАФ зі сторони м. Одеси в правій смузі руху зі швидкістю приблизно 70 км/год. Попереду транспортних засобів не було, а позаду їхали кілька автомобілів, в тому числі вантажівка, якою керував ОСОБА_12 Керуючи автомобілем він відчув удар та у дзеркалі заднього виду побачив, як від задньої частини його автомобіля відскочив легковий автомобіль, який відкинуло у ліву смугу. Він одразу зупинив автомобіль та, коли вийшов із салону, приблизно через 20 метрів, побачив пошкоджений автомобіль «Volkswagen», а також тіло пасажира на лівій смузі дороги, без ознак життя. У подальшому з`ясувалось, що внаслідок ДТП у вантажівки, якою він керував, вибита задня вісь та пошкоджений задній бампер причепу, при цьому більше була пошкоджена ліва його сторона. Додав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 були присутніми при огляді працівниками поліції місця події та складанні відповідного протоколу, а особисто він був опитаний на місці і на наступний день;

- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.11.2021 з додатками у виді план-схеми та таблиці зображень, якими зафіксовано огляд 213 км а/д Київ-Одеса, положення трупа потерпілого та видимі тілесні ушкодження, положення транспортних засобів на місці пригоди, слідову інформацію, та оформлено, в тому числі вилучення автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричепу «МЕТАСО SD 334» реєстраційний номер НОМЕР_2 та вантажного автомобіля «DAF FT 85 CF 430» реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.11.2021 з додатками у виді план-схеми та таблиці зображень, яким зафіксована наявність на проїзній частині а/д Київ-Одеса в правій смузі руху подряпин та встановлено розміщення виявлених предметів щодо елементів дороги, та транспортного засобу;

- висновку експерта № 05-7-02/382 від 08.11.2021 про те, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті інших уточнених травм із залученням кількох ділянок тіла: закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи, склепіння та лицевого черепа з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки із забоєм-розмізченням та травматичним набряком головного мозку; закритої тупої травми органів грудної клітки з переломами ребер та грудини, розривом правого шлуночка серця, гемоперикард, двосторонній гемоторакс; закритої тупої травми органів черевної порожнини з розривом печінки та гемоперитонеумом; закритого перелому нижньої третини правого стегна. Травма в своєму перебігу ускладнилася розвитком травматичного та геморагічного шоку. Такі ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо, в час та при обставинах, вказаних в постанові слідчого, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП, що мала місце 07.11.2021 та настанням смерті ОСОБА_10 . При зовнішньому дослідженні трупа також виявлено інші тілесні ушкодження, які утворилися від дії твердих тупих предметів, можливо, в час та при обставинах вказаних в постанові слідчого і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. При судово-медичній (токсикологічній) експертизі зразку крові трупа виявлено етанол в кількості 0,94 г/дм3 (проміле);

- протоколу затримання особи від 07.11.2021, згідно якого 07.11.2021 о 21 год 40 хв на 213 км автодороги Київ-Одеса ОСОБА_7 , у присутності захисника ОСОБА_22 , ОСОБА_7 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України;

- висновку КНП «Уманська міська лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1338/132 від 07.11.2021 про те, що водій ОСОБА_7 оглянутий 07.11.2021 о 21.40 год у приймальному відділенні КНП «Уманська центральна міська лікарня» ОСОБА_17 ; висновок огляду: алкофор 2.2 ‰, від взяття крові на етанол відмовився;

- протоколу отримання зразків для експертизи від 08.11.2021, згідно якого слідчий ВР ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_18 у приміщенні Уманської ЦРЛ, за участю медичної сестри Уманської ЦРЛ ОСОБА_16 , відібрав у ОСОБА_7 зразки крові для проведення судової експертизи;

- висновку експерта № 05-3-08/3808 від 22.11.2021 про те, що у зразках крові ОСОБА_7 виявлено етанол в кількості відповідно 1.12 та 1.12 г/дм3 (проміле);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2021 з додатком у виді план-схеми, згідно якого свідок ОСОБА_9 на місці події відтворив обстановку та обставини ДТП, що мала місце 07.11.2021, зокрема вказав, як рухався транспортний засіб під його керуванням відповідно до елементів проїзної частини, швидкість руху, місце зіткнення транспортних засобів та видимість елементів проїзної частини. Під час слідчого експерименту встановлено, що: автомобіль «DAF FT 85 CF 430» з напівпричепом «МЕТАСО» рухався в правій смузі руху а/д Київ Одеса в напрямку м. Київ на відстані 1,0 м від лівих коліс до дорожньої розмітки 1.5 ПДР України; місце зіткнення знаходилося на відстані 1,3 м від дорожньої розмітки 1.5 ПДР України; автомобіль «DAF» перед моментом ДТП рухався зі швидкістю близько 70 км/год; видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «DAF», з увімкненим ближнім світлом фар, становить 80 м. Крім того свідок підтвердив, що погодні умови, дорожня обстановка та статистичний транспортний засіб відповідають тим, що були на момент пригоди;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2022 з додатком у виді план-схеми, згідно якого поняті ОСОБА_23 та ОСОБА_24 на місці події відтворити обстановку та обставини ДТП, зокрема вказали видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «Volkswagen Passat». Встановлено, що видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «Volkswagen Passat» з увімкненим ближнім світлом фар становить 110 м;

- протоколу огляду транспортного засобу від 08.11.2021 з додатком у виді фототаблиці, яким зафіксовано огляд автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 з пошкодженнями кузова, інших механізмів та деталей автомобіля. Встановлено, що у автомобіля: наявні деформації кузова по всі площині, відсутній передній бампер, права та ліва блок фари відсутні, капот деформовано та він приєднаний до автомобіля лише лівим кріпленням, пошкоджено підсилювач переднього бампера, праве переднє колесо, пошкоджено лобове скло, права передня дверка автомобіля відсутня на місці конструктивного кріплення, задня пасажирська права дверка пошкоджена, пошкоджені ліві передні та задні двері автомобіля, дах автомобіля закріплений лише на лівих стійках автомобіля та пошкоджений по всій площі;

- протоколу огляду транспортного засобу від 08.11.2021 з додатком у виді фототаблиці, яким зафіксовано огляд автомобіля «DAF FT 85 CF 430» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що перебуває в щепленні з напівпричепом «МЕТАСО SD 334» реєстраційний номер НОМЕР_2 Встановлено, що на автомобілі «DAF FT 85 CF 430» будь-яких зовнішніх пошкоджень, які б виникли в результаті ДТП не виявлено. На напівпричепі «МЕТАСО SD 334» відсутній на місці свого конструктивного кріплення металевий бампер, задня ліва фара відсутня на місці свого конструктивного кріплення, пошкоджено диск заднього лівого колеса. На задній лівій частині напівпричепа наявне нашарування сірої фарби;

- висновку експерта № СЕ-19/124-21/13472-ІТ від 29.12.2021 про те, що до моменту ДТП деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували в працездатному стані;

- висновку експерта № СЕ-19/124-21/475-ІТ від 24.01.2022 про те, що в первинний контакт вступала передня частина автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме передній бампер, підсилювач переднього бампера, панель передка, капот, дах та задня частина напівпричепа «МЕТАСО SD 334» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме задня НОМЕР_5 та задній борт напівпричепа. Місце зіткнення автомобіля «DAF FT 85 CF 430» реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом «МЕТАСО SD 334» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться перед початком утворення подряпини довжиною 1,2 м, тобто в правій смузі руху в напрямку м. Київ;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/817-ІТ від 26.01.2022 про те, що у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди та за обставин зазначених у постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 13.1 ПДР України. В діях водія автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам пп. 10.1., 13.1. ПДР України, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав. Прокурор або суд самостійно в змозі встановити, які дії водія автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 перебували у причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП, оскільки експертним шляхом таке встановити не є можливим, з урахуванням того, що в даній дорожній обстановці зміна водієм автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 свого напрямку руху, а саме з`їзд з лівої смуги руху у праву, де стався наїзд на задню частину напівпричепу «МЕТАСО SD 334» реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобіля «DAF FT 85 CF 430» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався у правій смузі руху в попутному напрямку, могли виникнути від багатьох об`єктивних та суб`єктивних факторів: внаслідок неправильних прийомів керування, які застосував водій під час руху; внаслідок перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, втомленість, хворобливий стан, водій під час руху заснув за кермом або відволікався він керування транспортним засобом під час його руху, відсутність навиків керування даним транспортним засобом тощо.

Версія обвинуваченого про те, що на його смугу руху виїхав вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , який знаходився наполовину на лівій та правій смугах руху і уникнути зіткнення не вдалося, оскільки відстань до автомобіля була невелика, колегією суддів визнається такою, що спростовується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та наведеними вище доказами, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про те, що автомобіль «DAF FT 85 CF 430» з напівпречепом «МЕТАСО SD 334» здійснював рух у своїй смузі руху і будь-яких маневрів на момент зіткнення не виконував; висновком експерта № СЕ-19/124-21/475-ІТ від 24.01.2022, в тому числі про те, що в первинний контакт вступала передня частина автомобіля «Volkswagen Passat» та задня частина напівпречепа «МЕТАСО SD 334», а місцем зіткнення автомобілів перебуває в правій смузі руху в напрямку м. Київ; висновку експерта № СЕ-19/124-22/817-ІТ від 26.01.2022 про те, що в діях ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам пп. 10.1, 13.1 ПДР України, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України, повинні бути встановленими три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому, заподіяння тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Диспозиція зазначеної норми є бланкетною і для визначення того, чи було порушено правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: порушення, які самі собою (без порушення інших правил дорожнього руху) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286-1 КК України; порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим є головною, вирішальною умовою, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Водночас обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1-4 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є безпосередньою причиною настання цих наслідків у кожному конкретному випадку ДТП, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них і наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Основним чинником, який визначає відповідальність водія в разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створено небезпеку для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

У цьому кримінальному провадженні місцевий суд провів розгляд з урахуванням положень ст. 337 КПК України в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідив та оцінив усі докази в сукупності та чітко встановив у вироку, що порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 13.1 ПДР України (який був неуважним, не дотримався безпечної дистанції, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, та, змінюючи напрямок руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), стали причиною настання наслідків, передбачених ч. 3 ст. 286 КК України, тобто перебували у прямому причинному зв`язку з ними.

Посилання сторони захисту на те, що органом досудового розслідування не встановлено дійсного місця ДТП та часу його скоєння, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів.

Зокрема доводи сторони захисту про те, що пригода сталася напроти кілометрового знака «213км» а/д НОМЕР_4 , є надуманими, оскільки згідно пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, що визнано судом доведеним, подія сталася на 213 км такої автодороги.

Дійсно, під час огляду місця події від 07.11.2021 органом досудового розслідування не встановлено наявність кілометрового знака та не розраховувалась відстань від нього до транспортних засобів і від інших елементів дороги, однак вже 08.11.2021 під час додаткового огляду місця ДТП, як про це вбачається із план-схеми, встановлена відстань у 64,5 м від кілометрового стовпчика до виявлених на дорожньому покритті слідів у виді подряпин.

Під час проведення судових експертиз № СЕ-19/124-21/475-ІТ та № СЕ-19/124-22/817-ІТ, експертами досліджувались обидва протоколи огляду місця події від 07 та від 08.11.2021 і встановлювалося місце зіткнення транспортних засобів з урахуванням наявної слідової інформації. Зокрема згідно вісновку № СЕ-19/124-21/475-ІТ від 24.01.2021 вбачається, що місцем зіткнення автомобіля «DAF» з напівпречепом та автомобіля «Volkswagen Passat» знаходиться перед початком утворення подряпини довжиною 1,2 в правій смузі руху в напрямку м. Київ. З огляду на таке, доводи сторони захисту про те, що такі експертизи проведені без урахування даних про наявність кілометрового знаку та про те, що під час досудового розслідування встановлено два місця зіткнення, які знаходяться на відстані близько 64,5 м один від одного, є необгрунтованими.

Розбіжності у хвилинах настання ДТП із повідомленням про неї на службу «102» не є істотними, не впливають на зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини провадження і не вказують на невиконання положень ст. 91 КПК України. При цьому враховується, що як у пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні, так і при викладі судом встановлених фактичних обставин провадження, не конкретизовано час ДТП, а міститься посилання виключно на те, що подія мала місце 07.11.2021 близько 20 год 20 хв.

Колегія суддів уважає безпідставними посилання сторони захисту про недопустимість як доказів: протоколу огляду місця події від 07.11.2021 з додатками; протоколів слідчого експерименту від 08.11.2021 та від 24.01.2022 з додатками; висновків експерта від 24.01.2022 № СЕ-19/124-21/475-ІТ, від 26.01.2022 № СЕ-19/124-22/817-ІТ, від 07.11.2021 № 1338/132 та від 22.11.2021 № 05-3-08/3808 та зауважує про таке.

Саттею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Посилаючись на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 07.11.2021 з додатками, захисник зазначає, що він: містить виправлення, що унеможливлює встановлення часу закінчення слідчої дії; перша сторінка протоколу не підписана понятими; понятий ОСОБА_11 в силу ст. 223 КПК України, є зацікавленою у результатах кримінального провадження особою; слідча дія проведена у присутні ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , однак у протоколі про їх участь не зазначено і не роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки.

Такі доводи сторони захисту були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції, на що надано вичерпні відповіді у вироку з якими цілковито погоджується колегія суддів, а твердження про протилежне - визнає такими, що не ґрунтуються на законі.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Протокол огляду має відповідати положенням ст. 104 КПК України, а його додатки підготовлені та оформлені з урахуванням вимог ст. 105 КПК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.11.2021, такий огляд проведено слідчим ВР ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_18 за участі понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_11 , застосовувався науково-технічний засіб Canon А3100. З протоколу вбачається, що ним зафіксовано огляд ділянки місцевості, де сталося ДТП за участі водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , зафіксовано розташування транспортних засобів після ДТП, виявленої слідової інформації про обставини події, тіла потерпілого. Зі змісту протоколу слідує, що він підписаний самим слідчим, а також понятими, підписи яких проставлені на кожному його аркуші.

На схемі ДТП, долученої до протоколу огляду місця події, графічно зображено та зафіксовано ділянку дороги, де сталася ДТП, напрямок руху транспортних засобів з прив`язкою до автодороги Київ-Одеса 213 км, координати розташування транспортних засобів після ДТП та тіла потерпілого, предмети, що стосуються пригоди у виді уламків, в тому числі, стосовно елементів проїзної частини, а також зазначено назви об`єктів, зображених на схемі. Така схема складена слідчим ОСОБА_18 за участі понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_11 та ними ж підписана.

Як слідує з протоколу огляду місця події від 07.11.2021, заяв та зауважень від понятих з питань огляду, складання протоколу слідчої дії, та план-схеми до нього, не надходило.

Таблиця зображень містить підпис слідчого як особи, яка брала участь у її виготовленні, пояснювальний опис та завірена печаткою ГУНП в Черкаській області.

Підстав уважати, що дані занесені слідчим до протоколу огляду місця події та доданої до нього схеми ДТП не відповідають фактичним обставинам провадження, а сама слідча дії проведена з порушенням ст. 237 КПК України, її протокол не відповідає положенням ст. 104 КПК України, а додатки ст. 105 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Дійсно, як вбачається з протоколу огляду місця події від 07.11.2021, він містить виправлення у часі закінчення слідчої дії, яка почалася о 21 год 00 хв, разом з цим таке виправлення, як правильно зазначено судом першої інстанції, є технічною помилкою, яке не несе суттєвого впливу на результати проведеного огляду, не ставить під сумнів його дійсне проведення, або зміст зафіксованих у ньому даних.

Згідно приписів ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Тобто понятий це особа, яку запрошують слідчий або прокурор бути присутніми при проведенні обшуку, виїмки, огляду, пред`явленні осіб, трупа і предметів для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, освідування особи, відтворенні обстановки і обставин події (слідчий експеримент), або інших процесуальних діях. Ця фізична особа своїм підписом засвідчує відповідність записів у процесуальних документах виконаним діям і має бути особисто не заінтересована у результатах проведених дій, тобто не мати власного процесуального інтересу у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду встановлено, що залучений як понятий під час огляду місця події 07.11.2021 ОСОБА_11 є родичем свідка ОСОБА_12 , роботодавцем свідка ОСОБА_9 та власником вантажного автомобіля «DAF FT 85 CF 430» з напівпречепом «МЕТАСО SD 334», однак він не був безпосереднім учасником ДТП і не є стороною цього кримінального провадження, тому, за вказаних обставин, не є особою, заінтересованою в результатах кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч. 7 ст. 223 КПК України не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді місця події, а тому в даному конкретному провадженні участь ОСОБА_11 як понятого при проведенні огляду місця події 07.11.2021, навіть з урахуванням сумнівів сторони захисту, не тягне визнання недопустимим процесуального документу, оформленого у результаті огляду місцевості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що понятими не підписаний перший аркуш протоколу огляду місця події від 07.11.2021, є безпідставним, та спростовується самим протоколом слідчої дії, де на першому аркуші в графі «поняті», як і на інших аркушах включно із останнім аркушем, містяться підписи ОСОБА_25 та ОСОБА_11 .

Та обставина, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебували на місці ДТП під час проведення слідчим огляду місця події 07.11.2021, не вказує на те, що вони були залучені до такої слідчої дії і приймали в ній участь.

Аналіз положень ст. 237 КПК України вказує, що огляд місця події може проводитися за участі потерпілого, підозрюваного, захисника, законного представника та інших учасників кримінального провадження, однак обов`язку їх залучення, у слідчого чи прокурора не виникає.

Згідно протоколу огляду місця події від 07.11.2021, він проведений слідчим лише за участі понятих, будь-які інші особи до слідчої дії не залучались, тому у такому протоколі відсутне посилання на водіїв учасників ДТП. З огляду на наведене, доводи про нероз`яснення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 їх процесуальних прав при проведенні огляду місця події, втрачають сенс.

Щодо недопустимості як доказу - протоколу слідчого експерименту від 08.11.2021 за участі свідка ОСОБА_9 із план-схемою до нього, оскільки він містить виправлення у відстані видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія, ним не зафіксована відстань місця зіткнення по відношенню до кілометрового знака, а слідчим не вказано, яким чином встановлено видимість елементів дороги, колегія суддів зазначає про таке.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 08.11.2021 вбачається, що така слідча дія проведена слідчим ВР ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_18 на місці ДТП а/д Київ-Одеса, 213 км, за участі свідка ОСОБА_9 та у присутності понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , яким роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки. Проведення слідчого експерименту здійснювалось слідчим з метою перевірки та уточнення обставин ДТП, шляхом відтворення дій та обставин події у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 відтворив, по відношенню до елементів проїзної частини дороги, рух керованого ним транспортного засобу, вказав на його швидкість та місця зіткнення транспортних засобів, а також на видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія. Всі відтворені свідком обставини під час слідчого експерименту відображені у план-схемі, яка долучена до протоколу як додаток і підписана особами, які приймали участь в слідчій дії.

Колегія суддів погоджується із зауваженнями захисника про те, що протокол слідчої дії містить виправлення у відстані видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія, які не застережені, однак зауважує, що протокол слідчого експерименту підписаний в тому числі понятими і свідком ОСОБА_9 , як в цілому на останньому його аркуші, так і на кожному з його аркушів окремо, і жодних зауважень чи заперечень з приводу недотримання порядку проведення слідчої дії, в ньому не міститься.

В протоколі зазначено, що видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «DAF» з увімкненим ближнім світлом фар становить 80 м, що узгоджується із даними план-схеми, складеної на підставі даних вказаних свідком і встановлених під час слідчої дії.

Те, що у протоколі не зафіксована відстань місця зіткнення по відношенню до кілометрового знака, будь-яким чином не ставить під сумнів встановлені під час слідчого експерименту обставини, оскільки місце зіткнення встановлювалося по відношенню до елементу дороги дорожньої розмітки 1.5 ПДР, а про кілометровий знак - мова не йшла.

Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_9 в слідчому експерименті участі не брав і на місце проведення слідчої дії не виїжджав, є надуманими. Під час допиту судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 вказував про те, що був допитаний працівниками поліції на місці події і на наступний день в кабінеті, однак будь-яких пояснень щодо проведеного за його участі слідчого експерименту, не надавав.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що свідок ОСОБА_9 не приймав участі у слідчому експерименті, оскільки наявний в матеріалах кримінального провадження протокол слідчої дії та план-схема, складена за результатами її проведення, підписані самим свідком, понятими, які не мали будь-яких зауважень чи застережень до проведеної слідчої дії, складеного протоколу та план-схеми.

Щодо недопустимості як доказу - протоколу слідчого експерименту від 24.01.2022 із план-схемою до нього, оскільки слідчим не вказано, яким чином встановлено видимість елементів дороги і відсутне посилання на транспортний засіб, який використовувався для проведення слідчого експерименту, а сама слідча дія проведена не за наближених погодних умов, що мали місце на момент ДТП і за участі осіб, які не є очевидцями події, колегія суддів зазначає про таке.

24.01.2022 слідчим ВР ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_18 на місці події а/д Київ Одеса, 213 км, у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та з метою перевірки та уточнення обставин ДТП, проведено слідчий експеримент щодо встановлення видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «Volkswagen Passat». Встановлено, що така видимість з увімкненим ближнім світлом фар становить 110 м. Слідча дія оформлена відповідним протоколом, який підписаний слідчим та понятими, які зауважень до перебігу процесуальних дій та змісту протоколу, не висловлювали.

Встановлені під час слідчого експерименту обставини відображені у план-схемі, яка долучена до протоколу як додаток і підписана особами, які приймали участь в слідчій дії.

Доводи про те, що з протоколу неможливо встановити, який транспортний засіб використовувався для визначення видимість елементів дороги, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки як з протоколу від 24.01.2022 так і з план-схеми вбачається використання як статистичного автомобіля - «Volkswagen Passat». Те, що в протоколі не наведено технічних характеристик цього транспортного засобу, не впливає на легітимність проведеної слідчої дії та встановлені, за результатом її проведення, дані.

Статтею 240 КПК України не передбачено обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події. Тому проведення слідчого експерименту, залежно від того, які питання підлягають з`ясуванню, вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту.

В даному випадку, з метою встановлення видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля з увімкненим ближнім світлом фар, 24.01.2022 у темну пору доби у період з 19 год 30 хв до 19 год 50 хв, на місці ДТП, проведено експеримент в умовах, максимально наближених до тих, які існували на момент події, зокрема із врахуванням схожих погодних умов, часу доби, освітлення, з використанням транспортного засобу, який є аналогічним по марці, а доводи сторони захисту про протилежне, є недостатніми.

Колегія суддів наголошує, що слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

При цьому у слідчого, прокурора не виникає обов`язку проводити слідчий експеримент за участі підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника і такі особи лише можуть бути залучені до такої слідчої дії.

Та обставина, що слідчий експеримент проведений виключно за участі понятих, які не були очевидцями ДТП, не впливає на об`єктивність встановлених слідчим за їх допомогою даних про видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля з увімкненим ближнім світлом фар і такий перебіг слідчої дії не суперечить положенням ст. 240 КПК України.

Статтею 240 КПК України зазначено, що під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися план схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Умови і результати слідчого експерименту докладно викладаються у протоколі слідчої дії, який має відповідати ст. 104 КПК України. При цьому положення ст. 240 та 104 КПК України вказують на обов`язок слідчого чи прокурора в протоколі слідчого експерименту, в тому числі детально зазначати отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для кримінального провадження, виявлені та/або надані речі і документи, однак обов`язку зазначати, яким чином встановлені ті чи інші обставини, не містять. З огляду на викладене, доводи захисника про те, що у протоколах слідчого експерименту від 08.11.2021 та 24.01.2022 не зазначено, яким чином встановлено видимість елементів дороги, не узгоджуються з положеннями процесуального закону.

На думку суду апеляційної інстанції слідчі експерименти в даному кримінальному провадженні проведені з додержанням вимог ст. 240 КПК України, а протоколи слідчих дій від 08.11.2021, 24.01.2022 та долучені до них додатки - відповідають положенням ст. 104, 105 КПК України, тому доводи сторони захисту про їх недопустимість, визнаються необгрунтованими.

Оскільки під час апеляційного розгляду не знайшли підтвердження посилання сторони захисту на недопустимість як доказів протоколів огляду місця ДТП від 07.11.2021, слідчого експерименту від 08.11.2021, слідчого експерименту від 24.01.2022 з додатками, колегія суддів визнає неприйнятними посилання захисника на недопустимість висновків експерта від 24.01.2022 № СЕ-19/124-21/475-ІТ та від 26.01.2022 № СЕ-19/124-22/817-ІТ з тих підстав, що вони проведені на основі вихідних даних, встановлених наведеними доказами. Інших доводів щодо недопустимості цих висновків експерта стороною захисту не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

При цьому враховується, що наведені експерті дослідження проведені експертами, які повідомлені про кримінальну відповідальність, за встановленою КПК України процедурою, а зміст самих висновків відповідає положенням ст. 101, 102 КПК України і сумнівів в достовірності наведених у них обставин, не викликають.

Посилання захисника на те, що під час проведення експертного дослідження, результати якого викладені у висновку від 26.01.2022 № СЕ-19/124-22/817-ІТ, експертом не надано відповідь на питання, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної пригоди, колегія суддів визнає необгрунтованими.

Зокрема експертом зазначено, що прокурор або суд самостійно в змозі встановити, які дії водія автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 перебували у причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП, оскільки експертним шляхом таке встановити не є можливим, з урахуванням того, що в даній дорожній обстановці зміна водієм автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 свого напрямку руху, а саме з`їзд з лівої смуги руху у праву, де стався наїзд на задню частину напівпричепу «МЕТАСО SD 334» реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобіля «DAF FT 85 CF 430» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався у правій смузі руху в попутному напрямку, могли виникнути від багатьох об`єктивних та суб`єктивних факторів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що автотехнічна експертиза це експертне дослідження з метою встановлення механізму й обставин ДТП, технічного стану транспортних засобів, причин виходу з ладу їх деталей, а також обставин, що сприяли чи могли сприяти виникненню ДТП. Предметом цієї експертизи є фактичні дані про дорожню обстановку на місці пригоди, дії учасників пригоди і їх можливості, механізм ДТП, технічний стан транспортного засобу та його деталей, а також про обставини, що сприяли виникненню ДТП, що встановлює експерт-автотехнік на підставі своїх спеціальних знань і матеріалів справи (провадження).

Водночас юридичний аналіз причинно-наслідкового зв`язку виходить за рамки дослідження технічної причинності між діями учасника дорожнього руху і виникненням ДТП, яку за встановленими методиками досліджують відповідні автотехнічні експерти. Такий зв`язок як ознаку об`єктивної сторони кримінального правопорушення суд установлює за кримінально-правовими правилами оцінки, спираючись на висновки експерта та на інші докази. Вирішення питання про те, діяння якого учасника дорожньо-транспортної пригоди є головною умовою, причиною заподіяння наслідків, з урахуванням характеру допущених ним порушень, належить до компетенції суду, адже автотехнічні експертизи в розумінні ч. 2 ст. 242 КПК України не є обов`язковими для постановлення остаточного рішення у справі та підлягають оцінці в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами.

В апеляційній скарзі захисник також піддає сумніву наявність стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 під час вчинення ним ДТП, оскільки перебування в такому стані заперечується обвинуваченим, не підтверджено свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , а також даними висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 1338/132 від 07.11.2021 та № 05-3-08/3808 від 22.11.2021, які, на думку сторони захисту, є недопустимими доказами.

Спростовуючи такі твердження колегія суддів зауважує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень ст. 84, 92, 94 КПК України.

Порядок виявлення у водіїв алкогольного сп`яніння регламентується відповідною Інструкцією про порядок виявленняу водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі Інструкція).

Згідно п. 8 розд. 1 Інструкції, у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Згідно висновку КНП «Уманська міська лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1338/132 від 07.11.2021, водій ОСОБА_7 , направлений на огляд інспектором взводу ПП в м. Умань ОСОБА_15 , оглянутий 07.11.2021 о 21.40 год у приймальному відділенні КНП «Уманська центральна міська лікарня» лікарем ОСОБА_17 . Висновок огляду: алкофор 2.2 ‰. Від взяття крові на етанол ОСОБА_7 відмовився. Вказаний висновок завірений підписом лікаря та печаткою КНП «Уманська центральна міська лікарня «Уманської міської ради».

Та обставина, що відповідний огляд ОСОБА_7 був проведений, а висновок лікаря складений до внесення відомостей до ЄРДР, на що посилається сторона захисту як підставу для визнання його недопустимим доказом, на думку колегії суддів, не є порушенням вимог ч. 3 ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до ЄРДР може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення до внесення відомостей до ЄРДР, з-поміж іншого, може бути проведено медичне освідування.

Дійсно, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1338/132 від 07.11.2021, викладений на бланку КНП «Уманська міська лікарня». Разом з цим у верхньому правому кутку вказаного висновку міститься кутовий штамп КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, що узгоджується з місцем здійснення відповідного огляду та печаткою установи.

Колегія суддів визнає непереконливими посилання захисника щодо фактичного проведення освідування ОСОБА_7 з порушенням положень ст. 241 КПК України, без винесення прокурором відповідної постанови та складання відповідного протоколу, зауважуючи, що згідно вимог Інструкції, огляд водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковим і ця процедура не є такою слідчою дією як освідування особи у розумінні ст. 241 КПК України, що регулює порядок освідування особи та ст. 245 КПК України, яка вказує на необхідність дотримання вимог зазначеної статті під час отримання біологічних зразків.

Також відсутні підстави вважати, що направлення для проведення медичного огляду складено неуповноваженою на те особою, оскільки таке направлення складено поліцейським ОСОБА_15 , що цілком узгоджується з вимогами Інструкції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у зв`язку із встановлення, під час проведення огляду, стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 , постановою уповноваженої особи - прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_22 від 08.11.2021, зобов`язано відібрати зразки крові у ОСОБА_7 . Вказана постанова ОСОБА_7 оголошена під підпис.

Таке процесуальне рішення прокурора оформлено з урахуванням положень ст. 110 КПК України, в тому числі містить посилання про час її прийняття, а саме 08.11.2021, а доводи сторони захисту про протилежне, є необгрунтованими.

У подальшому, 08.11.2021 уповноваженою особою - слідчим ВР ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_18 в приміщенні Уманської ЦРЛ за участі медичної сестри ОСОБА_16 у ОСОБА_7 відібрано 10 мл крові для проведення експертизи, в порядку ст. 241 КПК України.

Згідно висновку експерта № 05-3-08/3808 від 22.11.2021, на підставі постанови слідчого ОСОБА_18 від 09.11.2021 проведено судово-медичну експертизу, за результатом якої у зразках крові ОСОБА_7 виявлено етанол у кількості 1.12 г/дм3 (проміле).

За змістом такої експертизи слідує, що зразки крові для дослідження надані офісним службовцем у фабричному запакованому пакеті у двох флаконах в кількості по 6 та 4 мл., які завірені лікарем ОСОБА_17 . Також експертом зазначено, що кров взята 08.11.2021 о 01.05 год, медичною сестрою ОСОБА_16 .

Колегія суддів зауважує, що положення ст. 241 КПК України не зобов`язують слідчого залучати до відібрання зразків для проведення експертизи лікаря, в даному випадку біологічні зразки крові відбиралися слідчим за участі медичної сестри ОСОБА_16 в приміщенні Уманської ЦРЛ

Відповідно до Інструкції за збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища, тому та обставина, що біологічні зразки крові були опечатані печаткою лікаря ОСОБА_17 та передані експерту не слідчим, а офісним службовцем ОСОБА_28 , узгоджується з наведеними вище положеннями, не суперечить процесуальному закону та не ставить під сумнів належність вказаних зразків саме ОСОБА_7 . При цьому зауваження захисника про різні адреси робочого місця лікаря, яка завірила такі зразки та медичної сестри, яка їх відібрала, наведених висновків не спростовують.

Для кваліфікації дій за ст. 286-1 КК України необхідно встановити факт перебування особи, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п 7 Інструкції, особа вважається такою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, якщо в її крові виявлено більше 0,2 проміле алкоголю.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1338/132 від 07.11.2021 і висновку експерта № 05-3-08/3808 від 21.11.2021, ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Та обставина, що такими висновками зафіксований різний вміст алкоголю у ОСОБА_7 , не ставить під сумнів сам факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, оскільки для кваліфікації дій особи така кількість не має значення. При цьому враховується, що під час огляду ОСОБА_7 лікарем ОСОБА_29 використовувався технічний прилад - алкотестер алкофор, а об`єктом дослідження експерта були саме зразки крові обвинуваченого.

На думку колегії суддів, певні розбіжності у часі проведення огляду ОСОБА_7 та відібрання у нього зразків крові, в контексті можливих сумнівів у достовірності їх результатів самі по собі без конкретних обгрунтованих доводів щодо можливого відбору зразків у іншої особи, можливого їх спотворення, можливого надходження на експертизу іншого зразка крові, ніж той, що був відібраний у останнього, й без належної перевірки та підтвердження таких доводів у порядку, передбаченому КПК України, не може відірвано від конкретних обставин цього провадження обгрунтовано ставити під сумнів достовірність даних огляду, відбору зразків та висновку експерта.

З огляду на наведене, факт керування ОСОБА_7 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1338/132 від 07.11.2021 і висновку експерта № 05-3-08/3808 від 21.11.2021, які відповідають критеріям належних і допустимих доказів.

Також враховуються і показання свідка ОСОБА_12 про те, що після ДТП водій ОСОБА_7 мав ознакаки алкогольного сп`яніння, а саме: хидку ходу, порушення мови, а його поведінка була характерна поведінці п`яної особи. Підстав сумніватися в об`єктивності та правдивості показань вказаного свідка, не вбачається.

При цьому показання свідка ОСОБА_9 , на які посилається захисник, не підтверджують того, що обвинувачений на момент ДТП був тверезим, оскільки останній лише повідомив, що не спілкувався із ОСОБА_7 і не бачив у нього ознак сп`яніння.

Одже, за результатом апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку вчиненому. Мотиви суду, з яких доводи сторони захисту було визнано безпідставними, є обгрунтованими і такими, що відповідають дослідженим під час судового розгляду доказами. Додаткових обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , як того вимагає в апеляційній скарзі сторона захисту, не встановлено.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В заяві від 09.03.2024 захисник ОСОБА_8 порушував питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції фактичних обставин кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , зокрема доказів, на які міститься посилання в апеляційній скарзі. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки, за відсутності будь-яких доказів про те, що вони судом першої інстанції досліджені неповно або з порушенням кримінального процесуального закону.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні стороною захисту не наведено і колегією суддів не встановлено, у задоволенні відповідного клопотання відмовлено, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Звертається увага на те, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК України, у суду апеляційної інстанції не виникає обов`язку досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, в тому числі про можливість застосування до нього положень ч. 1 та ч. 2 ст. 69 КК України, про що наголошує сторона захисту, колегія суддів виходить з положень ст. 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, відповідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За змістом ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На цих же підставах суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статтей 66 та 69 КК України і тих статтей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому призначаючи обвинуваченому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обгрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Законодавець виділив підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, та посилив відповідальність для таких осіб у ст. 286-1 КК України. При цьому заборонив звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України.

Із вироку суду вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його наслідки у виді загибелі потерпілого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має молодий вік, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працевлаштований, на спеціальному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. При цьому судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та констатовано про відсутність обставин, що його обтяжує.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення, призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене за санкцією частини статті КК України у визначених судом межах, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, його метою, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано те, що він несудимий, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно та на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є недоречними, оскільки наведені обставини цілковито враховані судом першої інстанції при призначенні покарання про що міститься посилання в оскаржуваному судовому рішенні.

Те, що ОСОБА_7 працює неофіційно і вчинив необережний злочин, не є обставинами, що впливають на призначене судом покарання, яке фактично наближене до мінімального покарання, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Дійсно з матеріалів кримінального провадження вбачається обставина, що, з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, є пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставиною добровільне відшкодування завданого збитку, що підтверджено рідним братом померлого ОСОБА_19 , однак цієї обставини не достатньо для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки таких обставин повинно бути не менше двох і вони повинні відповідати критеріям, передбаченим у законі.

В будь-якому випадку, усі встановлені у кримінальному провадженні обставини, в тому числі пом`якшуюча у виді добровільного відшкодування ОСОБА_7 завданого збитку, за своєю суттю та соціальною вагомістю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім тяжкого злочину, і самі по собі не можуть бути безумовною підставою для застосування ст. 69 КК України.

Тому підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання (основного та обов`язкового додаткового) із застосуванням положень ст. 69 КК України, в тому числі з переходом на основне покарання у виді штрафу без призначення обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегією суддів не встановлено.

Дані про те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 позбавлений можливості відбувати призначене судом покарання у виді позбавлення волі, відсутні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанцій щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, вважає його висновки достатньо переконливими, які ухвалені з дотриманням вимог кримінального закону та з урахуванням конкретних обставин справи, а доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості - неспроможними.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді