печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8963/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника власника майна ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 317 КК України

В С Т А Н О В И В:

Головуючим суддею ОСОБА_1 29.04.2024 отримано обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 від 27.10.2022 року стосовно вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказаних злочинів.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, є реальними та триваючими.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечували проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , просили змінити з тримання під вартою на домашній арешт, зазначили, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисників, зазначив, що прокурор не довів наявність ризиків, на які посилається, зокрема, щодо перетину кордону та впливу на свідків, зазначивши, що сама наявність свідків у провадженні не може свідчити про наявність ризики впливу на них Тобто жоден ризик не підтверджується доказом, а отже, відсутні докази того, що ризики продовжують існувати.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , просив змінити з тримання під вартою на домашній арешт, зазначив, що ризики прокурором не доведені. Обвинувачений підтримав думку захисника.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики зазначені прокурором відсутні. Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить наступних висновків.

Вирішуючи питання стосовно зміни міри запобіжного заходу щодо стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наразі не зменшились, зокрема, ризик переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, покарання, за яке передбачено виключно у вигляді позбавлення волі, та ризик вчинити інше правопорушення.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зазначається, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, зокрема, характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вказаної рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинене кримінальне правопорушення, тобто чим більш сувора санкція передбачена за кримінальне правопорушення, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути застосований щодо підозрюваного.

Також, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув?язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв?язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Суд вважає доведеною ту обставину, що ризики, визначені ухвалою про застосування запобіжного заходу, наразі лишаються дійсними та триваючими. Зокрема, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 можуть переховуватись від суду, оскільки за вчинення інкримінованих діянь передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показань, оскільки свідки наразі не допитувались у судовому засіданні, та перебуваючи на свободі можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що інші більш м?які запобіжні заходи не забезпечать усунення існуючих ризиків.

Застосований до обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості ще не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленням від суду, стан їх здоров`я на даний час не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає необхідним з урахуванням часу надходження обвинувального акта до суду, продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою до 19.11.2024.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 309 Кримінального процесуального кодексу України

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Міру запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії цього запобіжного заходу до 19.11.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1