УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року

м. Київ

справа № 730/95/21

провадження № 51- 3398 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року,

встановив:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 246 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 246 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Рішення щодо ОСОБА_6 у касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 змінено.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

У решті цей вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_6 у невстановлену дату та час, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи на відстані близько одного кілометру від асфальтованої дороги, що веде від с. Мала Загорівка до с. Сиволож Ніжинського (колишнього Борзнянського) району Чернігівської області у полезахисній смузі, яка знаходиться серед розпайованих земель на території Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та відноситься до захисних лісів, які відповідно до ст. 4 Лісового Кодексу України є складовою частиною лісового фонду України, за межами населеного пункту с. Сиволож Ніжинського (Борзнянського) району Чернігівської області, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, реалізуючи умисел на незаконну порубку дерев, з корисливих мотивів, всупереч вимог пунктів 2, 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №761 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», не маючи лісорубного квитка /ордера/ на здійснення лісорубних робіт, на лісовій ділянці, шляхом спилювання за допомогою невстановленої пилки, вчинили незаконну порубку двох сироростучих дерев породи «дуб звичайний», розпилявши їх стовбури на колоди та 01 серпня 2020 року близько 01 години за допомогою трактора марки «МТЗ-80» реєстраційний номер № НОМЕР_1 з напівпричепом невстановленої моделі (вироблений кустарним способом) без державного номерного знаку незаконно перевозили їх до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час чого були зупинені працівниками поліції при під`їзді до вищевказаної автодороги. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заподіяна істотна шкода довкіллю та спричинені державі збитки на загальну суму 48 525,84 гривень.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на підставі того, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості останнього і вичерпані можливості їх отримання та у зв`язку з відсутністю в діях вказаного засудженого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно, за відсутності відповідних експертних досліджень, визначено, що нібито вилучені у ОСОБА_5 стовбури дерева породи «дуб» були сироростучими (живими) на момент їх отримання останнім, тому вони не можуть бути визнані предметом кримінального правопорушення. Також, враховуючи, що час фактичної порубки дерев не встановлений, тому цей час є поза межами строку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Крім того, судами не було надано належної оцінки доказам сторони обвинувачення, згідно яким вилучені у ОСОБА_5 стовбури дерев породи дуб перевозив саме ОСОБА_6 , а його брат ОСОБА_5 підійшов до працівників поліції вже значно пізніше. Тому органом досудового розслідування та судами не встановлено, які саме узгоджувальні дії вчиняли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для наявності кваліфікуючої ознаки вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. При цьому захисник зазначає, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки доводам апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Щодо тверджень захисника про недоведеність причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із копій судових рішень, висновки суду щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінені відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, в основу обвинувального вироку було покладено ряд доказів, зокрема:послідовні показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які деталізували обставини, місце та час, за яких було виявлено трактор з причепом, навантаженим 5 свіжоспиляними колодами дерева породи дуб, а також механізм для навантаження. При цьому, саме нестандартна поведінка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за обставин що склалися, привернула увагу свідків. Спочатку трактор рухався на відстані 15-20 метрів від асфальтної дороги, а потім зупинився та вимкнулось світло фар. За кермом трактору перебував ОСОБА_13 , що узгоджується з документами на право керування, а саме посвідченням тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , яке знаходилось в кабіні трактора та було надано останнім для огляду разом із свідоцтвом, що підтверджує право власності на транспортний засіб, який відповідно належить ОСОБА_14 (батьку) та страховими полісами. Крім ОСОБА_15 на місці події також знаходився ОСОБА_16 . Спочатку вказані особи не повідомляли, де взяли деревину, а пізніше пояснили, що спиляли дерева у лісосмузі, вказавши напрямок, де були спиляні дерева.

При цьому, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 зазначили, що огляд місця події слідчим був проведений у присутності обвинувачених, а саме місце було виявлене, і, зокрема, за слідами трактора. На місці виявили 2 пні зі слідами підпалу, а також крони дерев. Кожен із вказаних свідків підкреслив, що хоча ОСОБА_13 і чинив певні перешкоди щодо встановлення фактичних обставин, проте саме він добровільно доставив трактор до відділення поліції.

Водночас, як встановлено судами, зазначені показання свідків щодо виявлення трактора МТЗ-80 з причепом, на якому знаходиться 5 фрагментів деревини, повністю підтверджуються даними протоколу огляду трактора від 01 серпня 2020 року, а також переглядом відеозапису, який відображає хід подій, а саме огляд трактору МТЗ-80 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом, навантаженим деревиною, за місцем його виявлення, що не заперечується учасниками кримінального провадження.

При цьому, як убачається із ухвали апеляційного суду, цим же відеозаписом спростовується і твердження сторони захисту щодо відсутності дати і часу проведення слідчої дії, який озвучений слідчим як процесуальною особою при проведенні вказаної слідчої дії, що безпосередньо узгоджується і з самим протоколом огляду, який є процесуальним джерелом доказів у вигляді документу, у розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України.

Водночас апеляційний суд не знайшов будь-яких суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину у показаннях даних свідків та не встановив даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити винних у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Також судами досліджено та надано належну правову оцінку даним протоколу огляду місця події від 02 серпня 2020 року, проведеного за участі спеціаліста помічника лісничого ОСОБА_18 на території тимчасового тримання транспортних засобів Борзнянського ВП. Під час огляду спеціалістом були проведені заміри стовбурів та визначено загальний об`єм деревини, який становить 1,556 м. куб., а орієнтовна загальна вартість становить 11503,40 грн. А також протоколу огляду місця події лісозахисної смуги поблизу с. Сиволож від 03 серпня 2020 року, розташованої на відстані близько 1 км від проїжджої частини, у ході якого були виявлені дві відокремлені кореневі системи дерева породи дуб діаметром 78 см та 75 см, неподалік яких знаходились відокремлені крони дерева породи дуб. Поблизу спиляних дерев були виявлені відбитки протектора шин.

Крім того, судом досліджено протокол огляду місця події від 14 вересня 2020 року, а саме, території впродовж автодороги від с. Мала Загорівка до с. Сиволож, де розташовані лісосмуги переважно дерев породи дуб. Огляд розпочатий від ґрунтової дороги, що веде від с. Сиволож та упирається у лісосмугу, по боках дороги поля соняшнику, ліворуч від ґрунтової дороги зафіксовані сліди від протектора шин транспортного засобу та ведуть углиб лісосмуги. На відстані близько 1 км від ґрунтової дороги на перетині лісосмуг виявлені пні діаметром 78 та 75 см, що спиляні під саму землю. Навколо пнів наявні сліди від горіння. Також під час огляду виявлені залишки фрагментів стовбура та гілок дуба.

До того ж, як встановлено апеляційним судом, показання винних в частині того, що саме ОСОБА_16 купив деревину у незнайомця окрай села, а ОСОБА_13 прибув на місце події вже після працівників поліції суперечать як показанням свідків, які ствердно вказали, що обидва брати одночасно перебували на місці події, що співвідноситься з посвідченням тракториста-машиніста, яке, що не заперечує і сам обвинувачений ОСОБА_13 , наряду з іншими документами перебували у тракторі, а отже, ставлять під сумнів використання трактора саме ОСОБА_19 .

Із врахуванням наведеного, аналізуючи вказані протоколи огляду у взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що версія сторони захисту, яка була озвучена при розгляді справи в суді першої інстанції, щодо придбання дров у незнайомого чоловіка, є версією захисту, яка суперечить дослідженим доказам, як за кількісним критерієм деревини на причепі трактора, так і за виявленими рештками у вигляді пнів у лісосмузі, поблизу якої було виявлено трактор, що співвідносяться між собою.

При цьому колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на ряд деталей, які містяться в показаннях ОСОБА_20 , в тому числі і щодо перекочування колод дерева з автомобіля на трактор, при наявності у них значної ваги, а також відсутність будь-яких даних щодо змісту документів на деревину та їх клеймування, які ніби пред`являлись покупцю, та темну пору доби, що, навпаки знижують вірогідність озвученої версії та посилюють висновки суду щодо протизаконного способу вилучення сироростучих дерев.

Також відповідно до висновку судової трасологічної експертизи № СЕ-19-22/6152-ТР від 14 листопада 2022 року відділена верхня частина пня дерева породи «дуб» діаметром 75 см., виявленого під час огляду у лісозахисній смузі поблизу АДРЕСА_1 , та відділена нижня частина колоди дерева породи «дуб» довжиною 237 см, вилученої 1 серпня 2020 року під час огляду трактора МТЗ-80 з причепом в АДРЕСА_1 є частинами стовбура одного дерева, між якими наявний «мінус матеріалу» (фрагмента стовбура дерева) відповідної довжини із діаметром торцевих площин в межах 58 та 75 см. Крім того, за змістом дослідницької частини висновку вбачається, що вказані колоди були відділені від цілого шляхом розпилу. Також, під час порівняння особливостей на поверхнях відділеної частини пня діамертом 81 см були встановлені збіги за щільністю розміщення річних кілець, їх кількістю та розташуванням на окремих ділянках наявністю закономірності в розташуванні річних кілець між собою з колодою довжиною 245 см., однак встановити чи були вони частинами одного цілого, не видалось за можливе, оскільки не вдалося встановити достеменну кількість річних кілець через наявність тріщин на ділянці серцевини та за її межами.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_5 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 246 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у його вчинені.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судами приписів статей84, 91,94 КПК України в касаційній скарзі не наведено та з копій судових рішень не встановлено.

Водночас доводи касаційної скарги захисника про недоведеність визнання кваліфікуючою ознакою злочину вчинення його за попередньою змовою групою осіб не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

З копій судових рішень слідує, що на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку, виходячи з конкретних обставин провадження, апеляційний суд дійшов висновку про правильну юридичну оцінку судом першої інстанції узгодженим діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а отже, обґрунтованої кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 246 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою і відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Інші доводи касаційної скарги захисника не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3