Справа №583/3657/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/542/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши, в режимі відеоконференції, у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, якою продовжено до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся заступник начальника СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 із клопотанням про продовження ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у рамках досудового розслідування, тобто до 24 год. 00 хв. 02 листопада 2024 року.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що завершити досудове розслідування до вказаного строку, не можливо, оскільки необхідно провести допит підозрюваного ОСОБА_8 , так як до даного часу підозрюваним не надано будь-яких показів та не отримано відмову від дачі показань. Окрім цього необхідний час для надання документів, на підставі яких у провадженні проводились негласні слідчі (розшукові) дії, які перебувають на стадії розсекречування, для отримання висновку судово-медичної (токсикологічної) експертизи, та вирішити питання щодо достатності доказів для складання обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, клопотання задоволено.

Продовжено до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0000624 від 11 липня 2024 року, тобто з 24:00 год. 29 вересня 2024 року до 24:00 год. 02 листопада 2024 року, з подальшим утримуванням в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Одночасно визначено запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 121 120 гривень у національній грошовій одиниці та у разі внесення застави покладено на ОСОБА_8 певні обов`язки.

Строк дії ухвали до 24:00 год. 02 листопада 2024 року.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року в частині визначення розміру застави у межах 40 прожиткових мінімумів.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким визначити розмір застави у межах 20 прожиткових мінімумів підозрюваному ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що слідчим суддею не перевірено можливість підозрюваного ОСОБА_8 внести заставу в сумі 121 120 грн., який є непомірним. Так, підозрюваний не має у власності жодного нерухомого майна, крім того, останній має боргові зобов`язання в сумі 6 000 грн. Тому, беручи до уваги матеріальний стан підозрюваного ОСОБА_8 , можливо дійти до обґрунтованого висновку про визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000624 від 11 липня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

02 серпня 2024 року, 21 серпня 2024 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилався на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчено, повідомлена останньому підозра є обґрунтованою, а ризики, які існували на час застосування такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту та незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинені повторно, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби.

Крім того, при встановленні ризиків, на які посилався орган досудового розслідування в клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, можливість переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, за місцем тимчасового проживання та у власному автомобілі останнього вилучено речовини, які ймовірно відносяться до наркотичних засобів та психотропних речовин.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

Слідчим доведено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування відносно ОСОБА_8 альтернативних запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_8 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Так, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_8 зокрема підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст. 307 КК України), за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Окрім цього, слід взяти до уваги, що одним із свідком в даному кримінальному провадженні є колишня співмешканка підозрюваного, де за місцем їх спільного проживання було вилучено наркотичні засоби.

Існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення належним чином обґрунтовується органом досудового розслідування тим, що останній не маючи офіційних доходів вчинив корисливий тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у період коли відносно нього в суді апеляційної інстанції розглядалося кримінальне провадження за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню обумовлюється відмовою підозрюваного прибувати за викликом до суду.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Що стосується прохання захисника щодо зменшення розміру застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів також не вбачає законних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

При цьому, 13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

На даному етапі досудового розслідування, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про те, що розмір застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на момент ухвалення оспорюваного рішення, буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження. Визначений слідчим суддею розмір застави здатен досягти цієї мети та зможе запобігти підтвердженим ризикам та об`єктивно встановленим у кримінальному провадженні даним щодо кримінально карної діяльності ОСОБА_8 .

Відсутність у підозрюваного необхідної суми грошей для внесення визначеної судом застави не може гарантувати її внесення при визначенні меншого розміру застави, оскільки ОСОБА_8 офіційно не працює та інших доходів немає.

Мотиви апелянта в апеляційній скарзі щодо непомірного розміру застави самі по собі не можуть бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо нього меншого розміру застави, оскільки розмір застави визначається з урахуванням також сукупності інших обставин.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4