Провадження №11-сс/991/808/24
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.10.2024 відмовлено у задоволенні скарги.

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із доповненнями, у якій зазначає, що ухвала - незаконна та необґрунтована, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Посилається на те, що слідчий суддя не взяв до уваги, що обставини, викладені в заяві ОСОБА_6 , можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та є достатніми для його попередньої кваліфікації; рішення у формі постанови щодо цієї заяви уповноваженими особами не прийнято, також не повідомлено про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР); обов`язок перевірки заяви про вчинення кримінального правопорушення, підтвердження конкретності/загальності її доводів покладено на слідчого, дізнавача під час проведення досудового розслідування у вже зареєстрованому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя не перевірив доводів скарги та не навів мотивованих і обґрунтованих відповідей на їх спростування, а тому дійшов до передчасних висновків про відсутність будь-яких конкретних об`єктивних даних, які б під час досудового розслідування можливо перевірити, зокрема, щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України.

Посилається на узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.10.2024 та постановити нову, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 шляхом зобов`язання детективів Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), уповноважених на внесення відомостей заяв, повідомлень про кримінальне правопорушення до ЄРДР, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України, №1920 від 10.10.2024 щодо ймовірно протиправних дій депутата Київської обласної ради ОСОБА_8 та розпочати досудове розслідування.

ОСОБА_6 та НАБУ були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду. ОСОБА_6 у судове засідання не прибув, НАБУ участь свого представника не забезпечило, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі вказаних осіб.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга - необґрунтована.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

18.10.2024 адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, передбачену п.1 ч.1 ст.303 КПК України, оскільки такі не внесли відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_6 до ЄРДР, не надали заявнику витяг з ЄРДР.

Скарга, мотивована тим, що 11.10.2024 ОСОБА_6 подав до НАБУ заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України.

За змістом заяви ОСОБА_6 із відкритих джерел стало відомо, що депутат Київської обласної ради, член депутатської фракції політичної партії «Слуга народу» ОСОБА_8 фігурує у справі про незаконне привласнення коштів із бюджету, виділених на лікування онкохворих дітей, та користується незадекларованим майном. Відповідно до інформації засобів масової інформації ОСОБА_8 користується автомобілем BMW Хі (номерний знак: НОМЕР_1 ), вартістю понад мільйон гривень, який зареєстрований на іншу особу. Водночас, ОСОБА_8 перед обранням його депутатом Київської обласної ради значно завищив наявні у нього грошові активи, які явно перевищують його доходи, отримані на попередньому місці роботи. ОСОБА_8 вказує в декларації зареєстроване місце проживання у м. Харкові, разом з тим, у своїх соціальних мережах, викладає повсякденні фото та відео з Оболонського району м. Києва. Користування незадекларованим автомобілем та житлом може свідчити про приховування інформації про доходи та отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди, яка, ймовірно, має корупційне походження. ОСОБА_6 вважає, що у діях ОСОБА_8 , наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя дійшов до висновків, що остання відповідає вимогам ст.303, ч.1 ст.304, ч.1 ст.306 КПК України; твердження скаржника про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України, мають занадто узагальнений, абстрактний характер, а наведені відомості не дають змоги попередньо кваліфікувати такі діяння саме як кримінальні правопорушення, тому доводи заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень є необґрунтованими припущеннями не заснованими на фактичних даних; оскільки заява не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення, відсутня бездіяльність уповноважених осіб НАБУ щодо невнесення відомостей до ЄРДР, а відповідно і підстави для початку досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому в ЄРДР, як вбачається з п.4 ч.5 ст.214 КПК України, вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Положеннями ч.4 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, провадження №51-4229км20, дійшов до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їхнього змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі №818/1526/18 та від 24.04.2019 у справі №818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов до висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відтак, внесенню до ЄРДР підлягають не всі заяви про вчинення кримінальних правопорушень, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення саме кримінального правопорушення, тобто внесенню відомостей передує перевірка таких щодо наявності обставин, що свідчать про склад того чи іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин, помилковим є довід апеляційної скарги про те, що обов`язок перевірки заяви про вчинення кримінального правопорушення, підтвердження конкретності/загальності її доводів покладено на слідчого, дізнавача під час проведення досудового розслідування у вже зареєстрованому кримінальному провадженні.

У заяві ОСОБА_6 зазначив про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України, депутатом Київської обласної ради ОСОБА_8 .

Однак, достатніх даних, які б свідчили про вчинення цих кримінальних правопорушень, в заяві ОСОБА_6 не наведено.

Так, ч.1 ст.366-2 КК України визначено відповідальність за декларування недостовірної інформації, а саме умисне внесення суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а ч.2 цієї статті - за умисне внесення суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Предметом ст.366-2 КК України є декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції». Інформація, що зазначається в декларації, визначена у ст.46 Закону України «Про запобігання корупції». Декларація не має будь-якої вартості, яку можна було б оцінити у грошовому еквіваленті, а внесення до неї недостовірних відомостей на суму, що перевищує 500 прожиткових мінімумів доходів громадян, має значення для кваліфікації дій особи як злочину.

Також відповідно до положень ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» дані про об`єкт декларування, що перебуває у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, зазначаються в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови що право володіння або користування виникло у суб`єкта декларування не менше ніж за 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.

За ст.368-5 КК України кримінально караним є незаконне збагачення, а саме набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи.

Під набуттям активів слід розуміти набуття їх особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність, а також набуття активів у власність іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_8 у деклараціях за 2019-2023 роки декларував наявність грошових активів, як у національній, так і у іноземних валютах, у розмірі, достатньому для придбання певного майна, у тому числі задекларованого ним автомобіля.

При цьому у заяві ОСОБА_6 не вказано конкретної вартості автомобіля BMW, необхідної для кваліфікації за ст.366-2 КК України, також не зазначено та не обґрунтовано, протягом якого саме періоду ОСОБА_8 користувався цим транспортним засобом та житлом у Оболонському районі м. Києва, а відтак чи підлягає таке майно декларуванню. Разом із цим, як правильно зауважив слідчий суддя, публікації ОСОБА_8 світлин у соціальній мережі із автомобілем BMW та квартирою у м. Києві, не вказує на користування такими протягом періоду, визначеного ст.46 Закону.

Також заява ОСОБА_6 не містить інформації щодо кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.368-5 КК України, а саме чітко визначеного механізму реалізації незаконного збагачення - набуття активів (часу, місця, причетних осіб тощо), суб`єктивної сторони, зокрема форми вини, факультативних ознак, таких як мотив і мета.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до переконання, що твердження скаржника про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.366-2, 368-5 КК України, мають занадто узагальнений, абстрактний характер, а наведені відомості не дають змоги попередньо кваліфікувати ці діяння саме як кримінальні правопорушення.

Таким чином, помилковим є довід апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не взяв до уваги, що обставини, викладені в заяві ОСОБА_6 , можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та є достатніми для його попередньої кваліфікації.

Оскільки самі лише припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування, описані в скарзі факти не потребують перевірки засобами кримінального процесу, прийняте слідчою суддею рішення є правильним по суті.

Із огляду на це безпідставними є покликання апеляційної скарги на те, що слідчий суддя не перевірив скарги та не навів мотивованих і обґрунтованих відповідей на спростування її доводів, та дійшов до передчасних висновків про відсутність будь-яких конкретних об`єктивних даних, які можливо було б перевірити під час досудового розслідування.

Згідно з копією листа НАБУ вих. №01-294/30709 від 15.10.2024, долученого до скарги, за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 встановлено, в ній не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності НАБУ, тому відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Відтак, ОСОБА_6 повідомлено про невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, тобто така не залишилась без відповідного реагування НАБУ. Твердження ж про те, що уповноваженими особами органу досудового розслідування не прийнято рішення у формі постанови щодо цієї заяви не можуть бути взяті до уваги, оскільки КПК України не містить такої імперативної вимоги.

Частиною 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому посилання апеляційної скарги на узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 №9-49/0/4-17 колегія суду не може взяти до уваги відповідно до положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді».

Підсумовуючи вищенаведене безпідставним є твердження апеляційної скарги, що ухвала слідчого судді - незаконна та необґрунтована, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Інших доводів щодо можливої невідповідності оскаржуваного рішення приписам ст.370 КПК України апеляційна скарга не містить.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.404, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 жовтня 2024 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4