н/п 1-кп/766/1207/24
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу

27 листопада 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор"), захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Херсон клопотання сторони обвинувачення за кримінальним провадженням № 0000593 від 31 жовтня 2022 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської області рф, громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, директора ТОВ «ІКСОРА», зі слів на утриманні непрацездатна дружина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свою позицію тим, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу останньому не вбачається, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (пункти 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Зокрема прокурор зазначив, що існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлено тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 злочину, суворістю можливого покарання, внаслідок чого існує ризик втечі. ОСОБА_4 під час здійснення досудового розслідування, будучи повідомленим про необхідність явки до слідчого на 10-00 год. 01 грудня 2022 року за викликом не прибув та на 10-00 год. 08.12.2022 р. не планував прибути, оскільки планував виїхати за кордон, тобто не виконував належним чином процесуальні обов`язки, що підтверджується тим, що 06 грудня 2022 року ОСОБА_4 затримано при спробі перетнути державний кордон України у пункті пропуску «Старокозаче» Одеської області. Прокурор вважає, що на наявність ризику переховування впливає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, як наслідок може бути вжито заходів щодо відчуження чи приховування майна.

Вважає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки є колишнім працівником правоохоронних органів та може використовувати зазначені можливості з метою впливу на свідків, після відкриття матеріалів досудового розслідування йому відомі персональні дані, засоби зв`язку та місце проживання свідків, а тому обвинувачений, особисто або через зв`язки з невстановленими особами представниками збройних сил, організацій російської федерації або громадян України, які з ними співпрацюють намагатиметься вплинути на свідків, у тому числі шляхом їх залякування. Вважає, що існує ризики впливу на експерта, яка повинна бути допитана в суді.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення прокурор обґрунтував тим, що метою вчинення ОСОБА_4 злочину було пособництво державі агресору російській федерації та її збройним формуванням шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням в тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора в м.Херсон, а тому розуміючи, що іноземна держава - російська федерація, в тому числі спецслужби і військовослужбовці зс рф та інші правоохоронні органи рф можуть забезпечити його переховування на території російської федерації, може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується чи вчинити інші протиправні дії на користь іноземної держави рф з якою Україна перебуває в стані збройного конфлікту. Вважає, що обвинувачений, умисно вчинивши злочин проти основ національної безпеки України, з високим ступенем ймовірності може вчиняти і інші злочини вказаної категорії.

Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, як з метою уникнення кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами (ризик змови). Такий ризик також має місце стосовно тих громадян, яких вже повідомлено про підозру.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Звертав увагу, що за ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану особі, яка обвинувачується серед іншого за ст. 111-2 КК України за наявності ризиків застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилалися на відсутність ризиків та відповідно необґрунтованості клопотання. До клопотання не додано жодного доказу, а тому наявність будь-яких ризиків не підтверджена доказами та є припущеннями. Просили обрати більш м`який альтернативний запобіжний захід та визначити розмір застави. Захисник ОСОБА_5 також вказував, що з відповіді на його запит філії ЦОЗ ДКВС України у м.Києві та Київській області вбачається, що хвороби ОСОБА_4 не зниклі, ліки яким його лікують це но-шпа.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисників.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

В провадженні суду перебуває справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2024 року продовжено строк «тримання під вартою» ОСОБА_4 на строк не більше 2 місяців до «28» листопада 2024 року включно без визначення застави.

Станом на 27.11.2024 р. судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, його завершення до спливу продовженого строку неможливо, оскільки в ході судового розгляду необхідно дослідити письмові докази, допитати свідків та обвинуваченого, вирішити наявні у учасників судового розгляду клопотання та доповнення, для чого судовий розгляд підлягає продовженню.

Згідно з п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, суд не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, правильність кваліфікації дій, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань крим1нального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі.

За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке відносить до злочинів проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, хоча і є особою працевлаштованою та одруженою, однак зазначене не стало перешкодою для можливого вчинення ним злочину, що в свою чергу вказує на відсутність осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно практики ЄСПЛ, тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування. На даний час питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину перевіряється судом.

Питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, та правильності кваліфікації дій особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України, тобто при ухваленні вироку і дане питання не може бути предметом перевірки під час вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою.

Існування ризику переховування обвинуваченого від суду в певній мірі обумовлене тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже зазначений злочин відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати обвинуваченого до вчинення таких дій.

Разом із цим, суд акцентує увагу, що в даному випадку тяжкість покарання є не єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, оскільки обвинуваченого було затримано при спробі перетину державного кордону України. Враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд вважає, що перетин кордону під час проведення перевірок, обшуків які стосуються діяльності самого ОСОБА_4 або підприємства, яке він очолює, свідчить про високу ступень ймовірності спроби переховування.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є достатньо реальним.

Суд враховує відомості про особу обвинуваченого який є особою похилого віку, має інвалідність ІІІ групи безстроково з причин каліцтва отриманого при виконанні службових обов`язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд приймає до уваги повідомлення начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області, щодо огляду та консультацій обвинуваченого ОСОБА_4 . Станом на 08.11.2023 р. стан здоров`я ОСОБА_4 розцінюється як задовільний та призначене йому симптоматичне лікування він може отримувати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Досліджена судом інформація начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області підтверджує можливість утримання в умовах слідчого ізолятору, вибору лікаря-фахівця або відповідного лікувального закладу МОЗ України або сертифікованого приватного (комерційного) лікарняного закладу, в якому він бажає отримати медичну допомогу при умові оплати даних послуг особисто, або його родичами чи законним представником.

Суд враховує стан здоров`я ОСОБА_4 , адекватність рівня медичної допомоги, яка надається та може бути надана, тому відсутні підстави вважати, що йому надається неякісна медична допомога, враховуючи те, що він має додаткову можливість вибору лікаря-фахівця чи медичного закладу при умові оплати таких послуг. Документ на якій посилався захисник адвокат ОСОБА_5 під час своєї промови з питання доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою в системі комп`ютерна програма «Д-3» не зареєстрований та головуючому по справі не переданий, тому суд був позбавлений можливості надати йому оцінку.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні розпочатий, є недопитані свідки, як і зміст таких свідчень, суд вважає, що продовжують існувати ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків, експерта.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, місця проживання, соціальних зв`язків та позитивної характеристики суд приймає до уваги, проте вказані обставини не є беззаперечними аргументами, які б вказували на відсутність ризиків, що передбачені пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених 109-114-2, 258-258-6, 260-261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2024 року за № 7-р (ІІ)/2024 вказано, що застосування за частиною шостою статті 176 КПК України під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 КПК України, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

На підставі зазначеного, враховуючи актуальність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, правовий режим військового стану, як обставину, яка також вказує на наявність актуальних ризиків, суспільну небезпеку інкримінуємого кримінального правопорушення (ст. 111-2 ч. 1 КК України), застосування слідчим суддею та продовження судом саме виняткового запобіжного заходу з наведеним вище обґрунтуванням, зокрема, наявністю ризиків переховування обвинуваченого від суду, за яких саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить мету його застосування, суд не зазначає заставу в якості альтернативного запобіжного заходу.

Обставини, на які посилається захисник не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Підсумовуючи викладене вище, оцінивши у сукупності наведені обставини, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий і з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь - яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, вважає доцільним, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, продовжити його застосування в межах строку, визначеного законом, не більше двох місяців до 25 січня 2025 року включно, що є не більше, ніж шістдесят днів з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178, 183, 197, 199, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської області рф, громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, директора ТОВ «ІКСОРА», зі слів на утриманні непрацездатна дружина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по 25 січня 2025 року включно, що є не більше, ніж два місяця з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до ДУ "Київський слідчий ізолятор" для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_7