Справа № 175/6213/24
Провадження № 1-кп/175/356/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000017 від 03.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, маючого статус УБД, молодшого сержанта, водія протитанкового комплексу ПТРК в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не маючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу №359 командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2023, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти в/ч НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем Збройних сил України молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, нe допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. дорожу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п. 1.7 Правил дорожнього руху України, водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

Відповідно до п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху У країни, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 12.9(б) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 Правил дорожнього руху.

Проте, молодший сержант ОСОБА_5 , маючи можливість належно виконувати правила дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, 03.01.2024 приблизно о 07-50 год., ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 технічно справним автомобілем марки «ВАЗ - 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись зі швидкістю в межах 96,9 - 101,1 км/год. по проїжджій частині вул. Олекси Тихого зі сторони вул. Аероклубна в напрямку вул. Центральна на території м. Краматорська Донецької області, проїжджаючи ділянку дороги в районі опори ЛЕМ №131, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни, не маючи перешкод технічного характеру, рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості в межах населеного пункту, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та передньою частиною автомобіля «ВАЗ - 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїжджу частину вул. Олекси Тихого, з ліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ - 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді комплексу поєднаної тупої травми тіла з множинними ушкодженнями внутрішніх органів, яка супроводжувалась гострою крововтратою та розвитком шоку, від яких загинула на місці події.

Допущені молодшим сержантом ОСОБА_5 порушення вимог п.п. 12.4; 12.9(б) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті пішохода ОСОБА_6 ..

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та показав, що 03.01.2024 приблизно о 7-50 год. рухався за кермом автомобіля по вул. О. Тихого в м. Краматорську. Попереду нього вискочив автомобіль та почав маневрувати з одного боку в іншій, заважаючи його руху. Він намагався перестроїтися та випередити автомобіль, але несподівано попереду на дорозі з`явилася пішохід. Зупинити автомобіль йому не вдалося та він наїхав на потерпілу. Одразу після ДТП викликали швидку і поліцію, намагалися надати першу допомогу, але потерпіла від завданих травм померла. В скоєному щиро розкаюється, він відшкодував завдану шкоду потерпілій у повному обсязі та до теперішнього часу продовжує їй допомагати. Просив призначити покарання, не пов`язане з позбавлення волі та не позбавляти права керування транспортними засобами, щоб продовжити військову службу на посаді водія.

Надані обвинуваченим ОСОБА_5 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам судового провадження.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що на її думку непотрібно досліджувати всі докази, просила призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання не пов`язане із позбавлення волі та позбавленням права керування транспортними засобами. Обвинувачений повністю відшкодував їй шкоду матеріального та морального характеру.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Таким чином, винність ОСОБА_5 , який не оспорював фактичні обставини справи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Аналізуючи вищенаведене суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

При призначенні покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законодавцем до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за місцем служби характеризується позитивно, має статус УБД, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, судимості не має. Також суд враховує повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, чистосердечне розкаяння в скоєному кримінальному правопорушенні, відшкодування шкоди потерпілій, яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі та права керування транспортними засобами, позицію прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, яке замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Обставинами, згідно з вимогами ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування витрат на поховання потерпілої, участь у бойових діях з метою забезпечення оборони держави у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України.

Обставин, які згідно із ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

За сукупності обставин скоєного злочину, його ступеню тяжкості, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, суд погоджується з думкою прокурора про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положення ст. 69 КК України при призначенні основного покарання, та вважає за можливе призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією даної статті, а саме призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Крім цього, беручи до уваги обставини даної справи, ситуацію в країні, особу обвинуваченого, виходячи з принципів індивідуалізації кримінального покарання, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 58 КК України та замінити основне покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження на той самий строк.

Суд не застосовує додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на те, що він відповідає за технічне обслуговування, ремонт та переміщення військової техніки у в/ч НОМЕР_1 , для можливості подальшого виконання останнім військових обов`язків.

Суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні витрати по кримінальному провадженню.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України, а питання щодо скасування арешту майна відповідно до ст.174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами, призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами, із відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_5 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 копійок.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2024 на автомобіль «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2007 року випуску, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 .

Речові докази: автомобіль «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , залишити останньому як володільцю майна.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до суду апеляційної інстанції через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1