Єдиний унікальний номер 205/7247/23
1-кп/205/92/24
У Х В А Л А
10 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження
в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ризики, які послужили підставою для обрання їй саме такого запобіжного заходу під час досудового розслідування не змінилися, окрім того, перебуваючи на свободі, обвинувачена ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти продовження його підзахисній запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала думку свого захисника.
Суд, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченої, її захисника, приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня його застосування.
Враховуючи неможливість до спливу строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеними нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів обвинувального акту, обвинувачена ОСОБА_3 офіційно не працевлаштована, удова, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судима, вчинила дане кримінальне правопорушення протягом визначеного іспитового строку, документи в підтвердження позитивної репутації обвинуваченої останньою не надано.
Згідно медичної документації обвинувачена ОСОБА_3 перебуває під диспансерним наглядом лікаря-інфекціоніста, діагноз «ВІЛ-інфекція IV кл.ст. легеневий туберкульоз», «хронічний гепатит В з виходом у цироз», на даний час стан здоров`я ОСОБА_3 стабільний, відповідає наявній патології, остання продовжує отримувати антиретровірусну, соматично-патологічну терапію, знаходиться під постійним наглядом працівників АПВ ДБЛ № 4.
Отже, приймаючи дане рішення, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що зазначені прокурором ризики для даного провадження, що передбачені ст. 177 КПК України, на даний час залишаються актуальними. Зокрема, суд погоджується з тим, що обвинувачена, в разі зміни їй запобіжного заходу на більш м`який, потенційно зможе ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване їй кримінальне правопорушення.
Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за нього передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою, існує реальний ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Також суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченої, які б стримували її, також враховує існування ризику продовження скоєння кримінальних правопорушень.
Суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних рішень суду.
Тому, вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Відтак, інші запобіжні заходи, зокрема домашній арешт, не забезпечать належної поведінки обвинуваченої.
Таким чином, виходячи з положень КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_3 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.
Керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 369, 371, 372 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 07 грудня 2024 року включно.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду.
Суддя ОСОБА_1