Провадження №11-кп/801/1169/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000106 за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прага, Республіки Чехія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимого, а саме:

- 16.05.2019 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, з врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі та звільненим від відбуванням призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Згідно з вироком Вінницького апеляційного суду від 11.12.2019 вирок змінено та засуджено ОСОБА_7 до покарання у виді 2 років обмеження волі;

- 29.09.2021 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, з врахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі; звільненого 15.04.2022 по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , маючи не зняті та непогашені судимості, на шлях виправлення не встав та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Так, 18.01.2023 приблизно о 09:00 год, ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання, а саме в будинку АДРЕСА_1 , де до нього в гості зайшов знайомий ОСОБА_10 . В ході розмови, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними відбувся словесний конфлікт, який в подальшому переріс в бійку, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому шляхом спричинення йому тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_10 невстановлену кількість ударів кулаками у життєво-важливий орган в голову (по обличчю) та тулуб, внаслідок чого останній впав на підлогу та перестав чинити супротив. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 лежить на підлозі в безпорадному стані і не може захистити себе, тобто не становить будь-якої загрози для нападника, підійшов до останнього та ногою наніс йому невстановлену кількість ударів в область тулуба, ніг та голови.

Після побиття ОСОБА_10 ОСОБА_7 наказав йому залишити його будинок, а сам продовжив займатися справами за місцем свого проживання.

Згідно з висновком експерта № 116/117/151/152 від 24.02.2023, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми живота - розриву селезінки, шо супроводжувався внутрішньочеревною кровотечою (об`ємом 1000 мл); перелому 7-го ребра справа по середній пахвинній лінії зі зміщенням. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 по давності утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи - 18.01.2023 та за ступенем тяжкості належать:

- закрита тупа травма живота - розрив селезінки, що супроводжувався внутрішньочеревною кровотечою (об`ємом 1000 мл) - до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являвся небезпечним для життя в момент заподіяння та супроводжувався загрозливими для життя явищами;

- перелом 7-го ребра справа по середній пахвинній лінії зі зміщенням - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являвся небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувався загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинив тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 роки позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів застосування саме такого покарання та не надав належної оцінки ступеню тяжкості та обставинам вчиненого злочину.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що вказане кримінальне провадження розглядалося у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються учасниками кримінального провадження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

За таких обставин, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються, а вирок суду першої інстанції перевіряється лише в частині покарання, призначеного обвинуваченому.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Суд першої інстанції не виконав вказаних вимог закону, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного і призначив ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вчинення злочину, за який ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, він був раніше двічі судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та проти життя і здоров`я особи. При цьому, судимості за попередніми вироками не зняті та не погашені.

Проте, навіть призначення за попередніми вироками суду покарання у виді реального обмеження та позбавлення волі не попередило вчинення ним, менш ніж через рік після звільнення з місць позбавлення волі, нового умисного, тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок вчинення якого потерпілому ОСОБА_10 видалили селезінку через її пошкодження.

Крім цього, поза увагою суду залишилося те, що, будучи засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2019 за ч.ч. 1, 2 ст. 190, ст. 75 КК України на 2 роки обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, ОСОБА_11 вже 11.10.2019, тобто ще до набранням цим вироком законної сили та перегляду його апеляційним судом (11.12.2019), вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, тобто він на шлях виправлення не став, за що і був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 до реального позбавлення волі.

Також, обґрунтовуючи у вироку необхідність призначення ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, суд вказав на наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Разом з тим, наявність на утриманні неповнолітніх дітей жодним чином не знижує суспільної небезпеки вчиненого злочину та його тяжкості, а також не було стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні злочину.

Суд першої інстанції не врахував особу засудженого, його тривалу злочинну діяльність, що вказує на те, що ОСОБА_7 не надав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, не бажав виправити ситуацію, що склалася, та ставати на шлях виправлення, а отже вказує і на високу суспільну небезпеку обвинуваченого та свідчить про неможливість його виправлення і перевиховання без призначення покарання, яке б належало відбувати реально. В протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута і не служитиме обвинуваченому, як попередження вчинення ним нових злочинів у майбутньому.

Колегія суддів погоджується з позицією прокурора, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та в роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7.

Звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного за вчинений злочин не відповідає його меті, ступеню тяжкості, його наслідкам, та на думку апеляційного суду є невиправдано м`яким. На переконання судової колегії судом першої інстанції призначено покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, а тому вирок в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч.1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має незняті та непогашені судимості, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, вину у вчиненому визнав.

Крім цього, апеляційний суд враховує думку потерпілого, який просив обрати ОСОБА_7 мінімальну міру покарання, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність таких, які його обтяжують.

З врахуванням усіх наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, що буде в даному випадку відповідати вимогам законності та справедливості, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2023 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання на виконання вироку апеляційного суду.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4