Справа № 177/1531/24
Провадження № 1-кп/177/164/24
У Х В А Л А

19.07.2024 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілих ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Указаний обвинувальний акт із реєстром матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , 04.07.2024 надійшов до Криворізького районного суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури.

Ухвалою суду від 08.07.2024 призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважає, що його складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Підстави для закриття справи чи внесення подання про визначення підсудності відсутні. Дане кримінальне провадження розглядати у відкритому судовому засіданні з викликом учасників судового провадження.

Інші учасники, потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , їх представник, адвокат ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 проти призначення обвинувального акта в даному кримінальному провадженні до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов до наступного висновку.

Дане кримінальне провадження підсудне Криворізькому районному суду Дніпропетровської області.

Підстави для прийняття рішень визначених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України відсутні.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Судовий розгляд, із урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України,зі строком їх застосування до 30.07.2024.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, покладених на останнього у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, строком на два місяці. Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, санкцією якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі. Наявність підозри обґрунтовується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів. Оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експертів, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, до ОСОБА_6 під час досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строк застосування яких спливає. Разом з тим, судовий розгляд триває, а ризики, що стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу не зменшилися та продовжуються існувати, а тому, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор просив продовжити застосування покладених на обвинуваченого обов`язків ще на два місяці, у зв`язку із застосуванням до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу підтримав та просив його задовольнити з підстав, що наведені в ньому.

Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх представник, адвокат ОСОБА_5 проти продовження застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, як безпідставного та необґрунтованого, оскільки будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні та їх наявність прокурором не доведена.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є і такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.

Суд погоджується, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховано під час застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 , а саме, незаконно впливати на свідків, потерпілих та експертів у кримінальному провадженні, на теперішній час не зменшився та продовжує існувати. Так, суд повинен вжити усіх заходів, щоб запобігти будь-яким перешкодам з боку учасників кримінального провадження встановити істину у справі. Наразі судовий розгляд по суті не розпочато, обвинувачений, свідки та потерпілі в справі не допитані. При цьому, не виключається можливість впливу ОСОБА_6 на потерпілих, оскільки йому відомі їх анкетні дані і він без будь-яких перешкод шляхом підкупу або умовлять зможе змусити їх змінити свої показання, які мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини в справі, що було встановлено під час розгляду клопотання про застосування вказаного запобіжного заду. Учасники кримінального провадження є рівними у судовому процесі, а тому суд повинен забезпечити дотримання інтересів та прав кожної сторони, у зв`язку з чим, вважає за доцільне продовжити застосування до обвинуваченого певних обов`язків, строком на два місця, із метою виключення ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність інших ризиків прокурором не доведено та судом не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде достатній для запобігання ризикам, передбаченим п. 3 ч.1 ст.177 КПК України та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків. Тому є достатні підстави вважати, що такий ступінь обмеження прав обвинуваченого як особисте зобов`язання, відповідає дійсним інтересам суспільства і є необхідним для досягнення завдань кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Також у підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_7 , подано клопотання проскасування арешту автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5141 27.12.2007, належить ОСОБА_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у кримінальному провадженні № 0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України(справа № 202/5967/24), у частині заборони використання майна, із передачею його на зберігання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Указане клопотання стороною захисту обґрунтовано тим, що на сьогодні підстави для накладення арешту на автомобіль, який належить обвинуваченому ОСОБА_6 , відпали, принаймні в частині заборони користування ним, оскільки проведення усіх необхідних криміналістичних експертиз та оглядів за участі відповідних спеціалістів вказаного автомобіля, завершено, висновки експертів отримані та долучені до матеріалів кримінального провадження, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні направлено до суду. Захисник стверджував, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину та заявив про намір активно сприяти слідству у встановленні істини, давати правдиві показання та щиро покаявся. Тобто, ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речового доказу, - автомобіля, на сьогодні не існує. Окрім того, ОСОБА_6 є людиною похилого віку, страждає на ряд хронічних захворювань, також останній має на утриманні дружину - ОСОБА_8 , яка є особою з інвалідністю з дитинства, перенесла нефректомію, оскільки віддала свою нирку власному сину - ОСОБА_9 , якій потребує постійного гемодіалізу. ОСОБА_6 із родиною проживає в приватному будинку, який розташований на значній, як для нього та дружини, відстані до найближчого продуктового магазину, а тому, за вищевказаних обставин, відсутність автомобіля, як засобу пересування родини та способу виживання, створює значні незручності та вимагає значних зусиль для забезпечення родини необхідними продуктами та речами.

У підготовчому судовому засіданні стороною захисту клопотання підтримано у повному обсязі. Обвинувачений просив задовольнити клопотання та скасувати арешт рухомого майна, а саме, належного йому автомобіля, у частині користування ним.

Прокурор, а також потерпілі та їх представник проти скасування арешту заперечували та вказували, що клопотання сторони захисту є передчасним, оскільки судовий розгляд по суті вказаного кримінального провадження не розпочато, обвинувачений та свідки не допитані, матеріали кримінального провадження не досліджено. При цьому, за результатами проведення судового розгляду справи, не виключається можливість призначення додаткових, повторних експертизи щодо вказаного транспортного засобу судом, його огляду. Водночас, користування транспортним засобом, автомобілем «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з огляду на його механічні пошкодження, без проведення ремонту, є неможливим. Водночас, ремонт транспортного засобу на даній стадії судового провадження призведе до втрати речового доказу в кримінальному провадженні, унеможливить, у разі необхідності, проведення щодо нього відповідних експертиз.

Розглянувши клопотання сторони захисту, заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як передбачено ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Окрім цього, згідно зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2024 накладено арешт на автомобіль «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5141 27.12.2007, належить ОСОБА_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , із подальшим зберіганням його на території автоколони Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з вказаною ухвалою слідчого судді, заборонено особам, у користуванні яких знаходиться вказаний транспортний засіб, відчуження, розпорядження та використання автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт накладено з метою збереження речових доказів та недопущення зникнення, втрати або пошкодження зазначеного майна, яке є засобом і знаряддям вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, та яке має доказове значення в кримінальному провадженні.

Як слідує з ухвали слідчого судді від 07.05.2024, останнім досліджено зазначені обставини та не знайдено у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про арешт майна, порушень вимог КПК України.

Окрім того, клопотання сторони захисту про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КПК України щодо ОСОБА_6 , у яких викладено мотиви його обґрунтування, які є аналогічні тим, що зазначені в клопотання про скасування арешту майна від 16.07.2024, вже були предметом розгляду слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та ухвалою слідчого судді від 04.06.2024, у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Вивчивши надані суду матеріали клопотання та докази на його обґрунтування, доходжу висновку, що заявником не надано достатніх доказів на обґрунтування необхідності скасування арешту майна (в частині користування майном), зокрема того, що відпала потреба у подальшій наявності арешту майна.

Окрім того, суд наголошує, що судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, не допитано учасників кримінального провадження, не проведено дослідження речових доказів, водночас, арешт майна застосований саме з метою збереження речових доказів.

Враховуючи викладене, з урахуванням не доведення стороною захисту, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, суд приходить до висновку про відсутність на теперішній час підстав для задоволення клопотання.

Окремо суд наголошує, що за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

Щодо цивільного позову потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, слід зазначити наступне.

Так, 19.07.2024, у підготовчому судовому засіданні представником потерпілих адвокатом ОСОБА_5 , подано цивільні позови від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , відповідно до яких, кожна з потерпілих просить стягнути на свою користь з обвинуваченого моральну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі по 5000000,00 грн, які представник просив прийняти та розглядати в даному кримінальному провадженні.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_3 також просили позовні заяви прийняти та розглядати спільно з кримінальним провадженням.

Сторона захисту щодо прийняття цивільного позову до спільного розгляду з кримінальним провадженням покладалася на розсуд суду. При цьому, у разі прийняття позовних заяв, захисник обвинуваченого просив надати час для подання відзиву.

Прокурор також вважав за доцільне прийняти подані позови та розглядати їх в рамках даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи положення ст. 128 КПК України, яким передбачено право потерпілого на позов, ознайомившись з його змістом, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає за необхідне прийняти цивільні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті кримінального правопорушення, до свого провадження та розглядати їх спільно з кримінальним провадженням, визнавши відповідно потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_6 , - цивільним відповідачем у справі.

Окрім того, слід зазначити, що у позовних заявах потерпілі пред`являють вимоги виключно до ОСОБА_6 .

Разом з тим, як повідомлено стороною захисту та не заперечувалося іншими учасниками судового провадження, цивільна-правова відповідальність ОСОБА_6 , на момент ДТП, була застрахована НАСК «ОРАНТА», на підтвердження чого надано поліс № 216912117, зі строком його дії з 20.09.2023 по 19.09.2024

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачена можливість відшкодування страховиком моральної шкоди, пов`язаною зі смертю потерпілого.

Після роз`яснень потерпілим та їх представнику положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача, представник потерпілих не вважав за необхідне пред`явлення вимог до страхової компанії, оскільки, як пояснив представник, вимоги до ОСОБА_6 пред`явлено з відрахуванням суми, що покривається полісом, а тому, раніше подані позови до ОСОБА_6 підтримав та наполягав на їх розгляді в рамках кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження в справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи, що рішення суду в частині відшкодування шкоди може вплинути на права та обов`язки НАСК «ОРАНТА», як страховика, суд вважає, що вказану страхову компанію необхідно залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки рішення суду може вплинути на її права та обов`язки щодо виплати страхового відшкодування.

Керуючись ст. ст. 128, 174, 177, 194, 196, 314-17 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити до судового розгляду на 29.07.2024, о 12 год. 45 хв., у залі судових засідань № 1 Криворізького районного суду Дніпропетровської області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Миру, 5А.

Викликати в судове засідання учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії обов`язків, визначених у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, - задовольнити.

Продовжити на 2 (два) місяці, тобто до 19.09.2024, строк дії покладених на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України, обов`язків, визначених у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а саме:

-прибувати за першою вимогою до суду, прокурора або слідчого;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали в частині запобіжного заходу покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала суду в частині запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 про часткове скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000751 від 03.05.2024, а саме, скасування арешту на автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 виданого ТСЦ 5141 27.12.2007, належить ОСОБА_6 , у частині заборони користуватися ним, - відмовити.

Прийняти до спільного розгляду з кримінальним провадженням №0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, визнавши відповідно потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_6 , - цивільним відповідачем у справі.

Залучити до участі в кримінальному провадженні № 0000751 від 03.05.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цивільного відповідача НАСК «Оранта» (02081, Україна, Київ вул. Здолбунівська, 7Д, корпус Г, ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Роз`яснити цивільному відповідачу ОСОБА_6 право на подання відзиву на позовну заяву, а третій особі НАСК «Оранта» право на подання письмових пояснень до 29.07.2024.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22.07.2024

Суддя: ОСОБА_1