ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2466/24 Справа № 183/1266/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000441 від 19 липня 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 повернено прокурору.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 не повідомлявся, а тому обвинувачення у встановленому законом порядку ОСОБА_7 не висувалось. Суд зауважив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 повертався прокурору, однак прокурор виправив обвинувачення, кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України та звернувся до суду повторно.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вказує на те, що ухвала суду не містить посилання на те, яку саме вимогу ст. 291 КПК України порушено. Прокурор вважає, що на стадії підготовчого судового засідання суд має право дослідити лише відповідність обвинувального акта цим вимогам закону, не вдаючись при цьому в оцінку доказів. З позиції обвинувачення, суд вийшов за межі наданих йому повноважень на цій стадії провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, згідно з якими він має містити відомості про: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції керувався виключно тим, що ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не повідомлявся, а тому обвинувачення у встановленому законом порядку ОСОБА_7 не висувалось.

Між тим, вимог ст. 291 КПК України, яким не відповідає обвинувальний акт відносно останнього суд в ухвалі не навів.

З обвинувального акта об`єктивно вбачається, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України, як процесуальний документ, та істотних протиріч не містить, а зазначені у ньому обставини в цілому не суперечать диспозиції ч. 4 ст. 185 КК України.

За таких обставин, визнати обґрунтованими наведені мотиви суду колегія суддів не може, оскільки перевірка законності підстав набуття обвинуваченим відповідного статусу не належить до повноважень суду під час підготовчого судового засідання та в розумінні вимог ст. 291 КПК України не є підставою для повернення акта прокурору для усунення недоліків.

На переконання колегії суддів, суд вийшов за межі попереднього судового розгляду, оскільки фактично вдався до оцінки обставин, які впливають на допустимість доказів у кримінальному провадженні, що є неприпустимим на цій стадії провадження.

Суд звертає увагу на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 15 квітня 2024 року (справа № 753/25892/21), згідно з якими повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам КПК (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК), не відновлює досудове розслідування.

В ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій.

Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду.

Якщо сторона обвинувачення після повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру проводила слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії та/або приймала процесуальні рішення, які не є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду, то отримані у кримінальному провадженні за результатами здійснення таких дій докази повинні визнаватись недопустимими, як отримані після закінчення досудового розслідування.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно з висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року (справа № 683/694/20), розбіжності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті, за умови, що такий їх виклад в обвинувальному акті дає повне розуміння кожного з елементів складу кримінального правопорушення для юридично-правової оцінки діяння за відповідною кримінально-правовою нормою, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Аналогічно висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 19.10.2023 (справа № 718/1189/22), констатувавши, що у письмовому повідомленні про підозру має міститися лише стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, відомих на момент такого повідомлення, у той час як в обвинувальному акті має міститися виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Саме тому зміст формулювання обвинувачення при складанні обвинувального акта може як збігатися, так і відрізнятися від сформульованої підозри у письмовому повідомленні про неї з огляду на те, що в обвинувальному акті викладаються не лише відомі на момент повідомлення про підозру фактичні обставини кримінального правопорушення, а й обставини, встановлені під час досудового розслідування. Таким чином, до формулювання повідомлення про підозру законодавець встановлює менші вимоги, аніж до формулювання обвинувачення з викладенням його в обвинувальному акті.

Отже, наведені судом мотиви для повернення обвинувального акта прокурору не узгоджуються з вимогами ст. 291 КПК України та не відповідають правовим висновкам Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4