Дата документу 22.10.2024Справа № 554/5735/24
Провадження № 1-кп/554/1113/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження № 0000154 від 08.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Івано-Франківської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та Угоду про визнання винуватості від 29 травня 2024 року, укладену між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.03.2024 року, ухваленим у цивільній справі № 554/2335/24, ОСОБА_4 заборонено:

- перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- наближатися більше ніж на 100 м. до її місця проживання (перебування); наближатись на відстань більше ніж 100 метрів до місця її перебування та переслідувати її;

- особисто і через третіх осіб її розшукувати, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

- обмежити спілкування з постраждалою ОСОБА_6 строком на шість місяців.

ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про наявність щодо нього вказаних обмежувальних приписів, нехтуючи обов`язковим приписом та обмеженням суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 07 березня 2024 року близько 17.00 год, прийшов до домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання потерпілої, де влаштовував конфлікт із ОСОБА_6 і відмовлявся покидати подвір`я.

08 березня 2024 року, пробувши всю ніч в автомобілі, який був припаркований на подвір`ї будинку, ОСОБА_4 відійшов щоб купити спиртні напої та знову повернувшись до домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_3 , повторно влаштовував конфлікт із потерпілою ОСОБА_6 та відмовлявся покидати подвір`я будинку. Після чого стукав у вікна, погрожував покінчити життя самогубством та залишався на подвір`ї будинку, тим самим продовжив порушувати обмежувальний припис.

09 березня 2024 року близько 12.00 год, ОСОБА_4 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, з прямим умислом, знову прийшов до приватного будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання потерпілої, де влаштував конфлікт із ОСОБА_6 та погрожував пошкодити майно, через що остання звернулась до поліції, якими вжито заходів щодо припинення порушення вимог обмежувального припису, а саме виведено ОСОБА_4 з території приватного будинку ОСОБА_6 .

Вказаними діями ОСОБА_4 не виконав обмежувальний припис, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження його прав в частині заборони перебувати у місці проживання ОСОБА_6 , наближатися більше ніж на 100 м до її місця проживання; переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; обмежити спілкування з постраждалою ОСОБА_6 .

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості від 29 травня 2024 року та призначити узгоджену міру покарання.

Потерпіла не заперечувала проти затвердження угоди.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши обвинуваченого, захисника, думку прокурора та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим віднесене до кримінального проступку, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, беззастережно, без примусу та тиску у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання останньому за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, відповідно до ст. 59-1 КК України.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України. Обвинувачений заявив, що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди.

Виконавши вимоги ст.ст. 342-348 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості затвердження угоди, суд вважає, що угода підлягає затвердженню з ухваленням вироку і призначенням узгодженого сторонами покарання з наступних підстав.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 розлучений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, не працевлаштований, раніше не судимий, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.

Так, згідно ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373-374, 394, 468-469, 474- 476, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості, від 29 травня 2024 року, укладену між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1, ч.5 ст.476 КПК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вирок суду на підставі угоди може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Октябрський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Октябрського районного

суду м. Полтави ОСОБА_1