Номер провадження: 11-сс/813/1858/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000732 від 12.11.2024 року справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Маріуполь, Донецької області, громадянка України, не має освіти, має дитину неповнолітню, офіційно не працевлаштованої, не одруженої, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

У провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000732 від 12.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за підозрою ОСОБА_7 за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

15.11.2024 року ОСОБА_7 затримана в порядку ст.208 КПК України та того ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

15.11.2024 року старший слідчий ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором ОСОБА_9 клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у розмірі не менше 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання органу досудового розслідування та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста), з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри висунутої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, з посиланням на долучені слідчим докази; доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК: може ухилитися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків або інших учасників кримінального провадження; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити аналогічне кримінальне правопорушення. Врахувавши обставини кримінального провадження та особу підозрюваної, який за версією органу досудового розслідування вчинила тяжкий злочин, то слідчий суддя дійшов до висновку, що застава в розмірі 300 прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування.

Захисник вказує на відсутність ризиків, визнаних слідчим суддею доведеними та вважає, що прокурором не доведено, що до підозрюваної не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою та визначений судом розмір застави є непомірним для підозрюваної та не відповідає вимогам КПК України, принципу пропорційності, співрозмірності. Також захисник зазначає, що підозрювана повністю визнає свою провину та має бажання піти на угоду зі слідством.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваної, яка не зверталась з клопотанням про забезпечення її участі, однак за участю її захисника ОСОБА_6 .

Також розгляд проведено без участі прокурора, який був повідомлений про дату, час та місце розгляду у передбаченому законом порядку, однак до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Із вищевикладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в цілому правильно врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеними органом досудового розслідування.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, а також правильність кваліфікації органом досудового розслідування її дій, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрювана можливо вчинила інкриміновані їй дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбаченого ст.177 КПК, який зазначений в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_7 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки вона на даний час підозрюється, у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано визнав доведеним існування ризику впливу підозрюваного на інших учасників кримінального провадження (п.3 ч.1 ст.177 КПК), оскільки на даній стадії підозрюваній відомі всі дані свідків, а також інших учасників кримінального провадження та перебуваючи на волі, він може вдатися спроб впливу на вказаних осіб.

Вчинення дій, визначених п.5 ч.1 ст.177 КПК підозрюваною також не виключається, на чому обґрунтовано наголошено слідчим суддею.

Твердження захисника про наявність міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд враховує, але зазначає, що наведені обставини не були стримуючим фактором, щодо не вчинення незаконних дій, які інкримінуються підозрюваній.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваної під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного та сама підозра у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 дій, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.

Водночас колегія суддів визнає слушними доводи захисника щодо необґрунтованості рішення слідчого судді в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК до повноважень слідчого судді першої інстанції належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Разом з цим, в даній справі, слідчий суддя прийняв рішення, яке має зовсім протилежний ефект, оскільки під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу, слідчий суддя допустив істотні порушення вимог КПК, зокрема вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законом та фактично визначив розмір застави поза межами вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК на чому не наголошувала сторона обвинувачення при зверненні з клопотанням, що суперечить самій суті судового контролю.

Апеляційний суд звертає увагу, що діючий кримінальний процесуальний закон визначає слідчого суддю як суб`єкта, який під час досудового розслідування вирішує питання, пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод осіб, та розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність у кримінальному процесі, тобто здійснює функцію судового контролю.

У свою чергу, функція судового контролю - це заснована на законі кримінальна процесуальна діяльність спеціально уповноваженого суб`єкта - слідчого судді, що здійснюється шляхом розгляду і вирішення клопотань і скарг сторін

кримінального провадження, потерпілого з метою охорони прав і свобод особи, та має як превентивний, так і правовідновлювальний характер.

При цьому, судовий контроль за досудовим розслідуванням, це законодавчо регламентована, непреюдиціальна діяльність, здійснювана за наявності процесуальної підстави у визначених межах спеціальним суб`єктом - слідчим суддею з метою перевірки дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що під час проведення досудового розслідування, зокрема в контексті вирішення питання про застосування запобіжного заходу, на слідчого суддю покладаються особливі повноваження з нагляду та оцінки процесуальної діяльності учасників кримінального провадження і контролю за дотриманням конституційних прав та свобод підозрюваного.

Саме слідчий суддя повинен об`єктивно оцінити представлені докази на підтримку клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Забезпечення контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб, які беруть участь у досудовому слідстві, покладає на слідчого суддю обов`язок спостереження за діями передусім правоохоронних органів, як носіїв владних функцій, на надання оцінки наявності підстав для застосування конкретного та запропонованого органом досудового розслідування чи прокурором запобіжного заходу, який обмежує права підозрюваного, а також наявності достатності для цього законних підстав.

Так, ч.5 ст.182 КПК визначено, що розмір застави до особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За наведених обставин, слідчим суддею визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави поза межами п.2 ч.5 ст.182 КПК, оскільки підозрюваній інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який відповідності до приписів ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Не зважаючи на вказані положення процесуального закону, слідчий суддя визначив підозрюваній заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 грн, але жодним чином не мотивувавши свого рішення та більш того, фактично вийшов за межі клопотання органу досудового розслідування.

Згідно положень ст. 182 КПК та практики Європейського суду з прав людини згідно яких уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Крім того, апеляційний суд враховує висновки викладені в 2-ому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022 року, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру.

При цьому, зважаючи на відсутність доказів сторони обвинувачення щодо майнового стану підозрюваної, а також відсутності існування виключних обставин, які б слугували підставами для визначення розміру застави у розмірі, який перевищує визначений процесуальним законом, а також не врахування слідчим суддею майнового стану підозрюваної, яка з моменту постановлення оскарженої ухвали не спромігся внести заставу, колегія суддів вважає, що визначений розмір застави можна розцінювати як непомірний.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , слідчий суддя не мав права виходити за межі клопотанні органу досудового розслідування, в якому слідчий не просив визнати розмір застави в межах норми процесуального закону та відповідно, не мав законних підстав для визначення розміру застави, більшого ніж визначений положеннями ч.5 ст.182 КПК.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя не дотримався принципу здійснення своїх повноважень у визначених законом межах, перебрав на себе функції сторони обвинувачення, оскільки фактично висловився про недостатність застосування до підозрюваної запропонованого органом досудового розслідування та прокурором заходу забезпечення кримінального провадження у виді застави, що суперечить не тільки приписам п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.26 КПК, а і базовим принципам здійснення правосуддя та кримінального процесу в цілому.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та постановляючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд керується положеннями ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_7 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки останньої, яка за версією органу досудового розслідування вчинила тяжкий злочин.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в межах ч.5 ст.182 КПК, який буде стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в максимальному розмірі, передбаченому ч.5 ст.182 КПК, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.

Одночасно, колегія суддів вважає, що встановлені апеляційним судом істотні порушення вимог КПК, допущені слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, потребують відповідного реагування.

З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 14.06.2021 року (справа №686/9636/18), апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 369, 418 КПК, вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості аналогічних порушень вимог КПК під час розгляду слідчим суддею клопотань органу досудового розслідування про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2024 року, якою підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000732 від 12.11.2024 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді триманні під вартою, з визначенням розміру застави.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 13.01.2025 року.

Визначити підозрюваній ОСОБА_7 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України,у виді 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів доходів громадян, у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321 ; Код банку отримувача (МФО) 820172 ; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 04.12.2024 року; Заставна сума за підозрювану ОСОБА_7 (номер провадження суду апеляційної інстанції

№11-сс/813/1858/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрювана ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрювануобов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватись від спілкування зі свідками та іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрювану обов`язків становить до 13.01.2025 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Звернути увагу голови Київського районного суду м. Одеси на істотні порушення вимог КПК України, допущені слідчим суддею ОСОБА_1 під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, встановлених апеляційним судом та викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4