14.06.2024 Справа № 758/8492/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/8492/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2024 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви адвоката ОСОБА_3 від 19.07.2023 про вчинення кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

До провадження Оболонського районного суду міста Києва на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 08.01.2024 надійшла вищевказана скарга на бездіяльність уповноважених осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва.

Оскільки заявник не отримав даних про те, що відомості за заявою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, бездіяльність Подільської окружної прокуратури м. Києва щодо цього факту оскаржено до слідчого судді.

Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

Уповноважена особа Подільської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялась належним чином. При цьому 22.02.2024 до суду надійшла заява першого заступника керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у якій останній просить розгляд скарги провести за його відсутності, а в задоволенні вимог скарги відмовити.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження та долучені в судовому засіданні документи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 подав заяву від 19.07.2023 до Подільської окружної прокуратури м. Києва , зі змісту якої вбачається, що Подільським районним судом міста Києва розглядається кримінальне провадження, в рамках якого під час судового засідання суддею, котра, на думку заявника, не мала на це ані правових підстав, ані повноважень, ухвалено рішення про звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва для притягнення адвоката ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим ОСОБА_3 просив внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Частиною. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладено, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 №298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Аналізуючи зміст заяви ОСОБА_3 про ймовірне вчинення, на думку останнього, суддею Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що вона містить загальні відомості та суб`єктивну оцінку і не містить конкретних та достатніх фактичних даних, які б достовірно свідчили про наявність в діях судді ознак кримінальних правопорушень, що охоплюються поняттям кримінального правопорушення, визначеного ст. 11 КПК України, а її зміст фактично зводиться до непогодження з прийнятим рішенням та процесуальними діями судді.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №8-рп/2011 від 12.07.2011.

Як зазначено в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку 11 (2008) уваги Комітету Міністрів Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суд/дів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (пункти 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду.

Згідно частин 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Незгода з рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочину.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Слідчий суддя наголошує на тому, що ймовірне порушення суддями норм матеріального або процесуального права не може бути підставою для початку кримінального переслідування. Для встановлення таких порушень національним законодавством передбачено процедуру апеляційного оскарження судових рішень, незгода з якими може бути висловлена після їх ухвалення.

Тобто, слідчий суддя переконаний, що для внесення до ЄРДР відомостей щодо ймовірного вчинення кримінального правопорушення суддею, заявником повинні бути наведені конкретні факти, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки за відсутності таких, необґрунтоване внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування буде механізмом тиску на суддю, що порушуватиме принцип його незалежності.

З огляду на це, слідчий суддя дійшов висновку, що для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_3 від 19.07.2023 підстави відсутні, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 26, 60, 107, 214, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1