ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1344/24 Справа № 185/6642/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 , поданою на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000933 від 23 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задоволено та в межах кримінального провадження № 0000933 від 23 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України накладено арешт на майно, а саме на:

- автомобіль марки «ЗІЛ», блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- грейдер жовтого кольору без розпізнавальних позначень, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 червня 2024 року до чергової частини Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби НОМЕР_2 , про те, що 22 червня 2024 року, о 10:10 год. за адресою: хутір Самарський за шахтою Самарська, працює техніка по розкопці землі без будь-яких дозвільних документів.

За вказаним фактом внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000933 від 23 червня 2024 року, з попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 240 КК України.

22 червня 2024 року, у період часу з 12 год. 01 хв. до 13 год. 21 хв., слідчим СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_9 , був проведений огляд ділянки території, яка знаходиться за географічними координатами: 48.4612930, НОМЕР_3 на території Павлоградського району, Богданівської сільської ради.

У ході проведення огляду вказаної ділянки території виявлено наступні речі:

- автомобіль марки «ЗІЛ» блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- грейдер жовтого кольору без розпізнавальних позначень, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «ЗІЛ» блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, екскаватор « НОМЕР_4 » жовтого кольору, оскільки оглянуте та вилучене майно є доказом злочину, для запобігання можливості пошкодження та знищення даних доказів.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого мотивував свої висновки тим, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно є речовим доказом, з метою збереження даних речових доказів є необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення, як арешт.

Не погодившись із рішенням слідчого судді власник арештованого майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про арешт майна відмовити.

Апелянт зазначає, що слідчий у своєму клопотанні про арешт майна, яке було погоджене з прокурором, не зазначив, що при огляді земельної ділянки 22.06.2024 року слідчому СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 було надано копію договору про надання послуг від 03.06.2024 року, за яким ОСОБА_7 зобов`язується надати ТОВ «БХ АГРО» послуги із видалення порослі дикоростучих насаджень на відповідній земельній ділянці.

Крім того, вказані земельні ділянки знаходяться в користуванні ТОВ «БХ АГРО» з травня 2024 року на підставі договорів оренди, укладених із Богданівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням - пасовище.

Окрім цього, згідно з договором про надання послуг від 03.06.2024 року укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ «БХ АГРО», виконавець ( ОСОБА_7 ) своїми силами і засобами зобов`язаний виконати послуги в обсягах і в строки, передбачені цим договором.

Так, для виконання послуг по видаленню порослі дикоростучих насаджень на земельних ділянках ОСОБА_7 була задіяна спеціальна техніка, яка перебуває у його користуванні, а саме: автомобіль марки «ЗІЛ», блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , бульдозер (грейдер) жовтого кольору та екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору.

Так, роботи на вказаних земельних ділянках велись на підставі дозвільних документів та на підставі договору про надання послуг, укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ «БХ АГРО».

Проте, слідчий грубо проігнорував договір про надання послуг від 03.06.2024 року, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «БХ АГРО» та вказав у клопотанні, що на ділянках працює техніка без дозвільних документів.

Апелянт звертає увагу, що у клопотанні слідчого не наведено жодного аргументу на підтвердження того факту, що майно, не яке він прохає накласти арешт було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слід зазначити, що наявність постанови слідчого про визнання речовими доказами метою збереження речових доказів від 23.06.2024 не є безумовною підставою для слідчого судді для накладення арешту. Більше того, постанова слідчого від 23.06.202024 року про визнання вказаного майна речовими доказами, має суто формальний характер, так як не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України.

Разом з цим, вважає, що слідчим не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні. Так, жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні з урахуванням наданих органом досудового розслідування документів на підтвердження та спростування вимог клопотання, які були дослідженні слідчим суддею, не вбачається.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти певний вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Однак з слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна не наведено належних підстав та не досліджено належних доказів, які б свідчили про необхідність накладення арешту на майно.

Слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов необґрунтованого висновку про наявність таких підстав та ризиків у даному кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду справи:

- власник майна ОСОБА_7 підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог, просив про скасування ухвали слідчого судді та відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги власника арештованого майна, вважав ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, що 22 червня 2024 року до чергової частини Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 22 червня 2024 року, о 10:10 год. за адресою: хутір Самарський за шахтою Самарська, працює техніка по розкопці землі без будь-яких дозвільних документів.

За вказаним фактом внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000933 від 23 червня 2024 року, з попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 240 КК України.

22 червня 2024 року, у період часу з 12 год. 01 хв. до 13 год. 21 хв., слідчим СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_9 , був проведений огляд ділянки території, яка знаходиться за географічними координатами: 48.4612930, НОМЕР_3 на території Павлоградського району, Богданівської сільської ради.

У ході проведення огляду вказаної ділянки території виявлено наступні речі:

- автомобіль марки «ЗІЛ» блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- грейдер жовтого кольору без розпізнавальних позначень, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

23 червня 2024 року постановою слідчого зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

24 червня 2024 року слідчий СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000933 від 23 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий вказав, що вилучені в ході огляду предмети були об`єктом кримінально протиправних дій, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий зазначив, що у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

25 червня 2024 року ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «ЗІЛ» блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , опечатаний біркою з пояснювальними написами, грейдер жовтого кольору без розпізнавальних позначень, опечатаний біркою з пояснювальними написами, екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про накладення арешту у зв`язку із тим, що вилучені речі в ході проведеного 22 червня 2024 року огляду у період часу з 12 год. 01 хв. до 13 год. 21 хв. на відкритій ділянці місцевості, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, так як містять інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме порушення встановлених правил використання надр, що створило небезпеку для довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у великому розмірі.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого слідчий СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_8 від 23 червня 2024 року в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Однак, аналізуючи викладені в ухвалі слідчого судді обставини, колегія суддів вважає, що ані органом досудового розслідування, ані судом першої інстанції під час постановлення свого рішення не наведено достатніх підстав, що обґрунтовують необхідність накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ» блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , опечатаний біркою з пояснювальними написами, грейдер жовтого кольору без розпізнавальних позначень, опечатаний біркою з пояснювальними написами, екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, опечатаний біркою з пояснювальними написами із забороною відчуження, користування та розпорядження, а очевидна істотна причина для утримання цього рухомого майна державою відсутня.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Також приймається до уваги той факт, що вказане в ухвалі суду майно використовується власником і його арешт унеможливлює подальше використання даного майна, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 173 КПК України щодо необхідності застосування у кримінальному провадженні найменш обтяжливого способу арешту майна.

Крім того, варто наголосити, що, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, передбачені ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешт.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника власника майна є такими, що підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, на підставі ст.422 КПК України, із постановою нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000933 від 23 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000933 від 23 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на:

- автомобіль марки «ЗІЛ», блакитного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- грейдер жовтого кольору без розпізнавальних позначень, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

- екскаватор «ЕО 4121» жовтого кольору, опечатаний біркою з пояснювальними написами.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4