Житомирський апеляційний суд
Справа №275/692/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/579/24
Категорія .1 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №275/692/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 28.03.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 18 163 грн. 40 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2023 на транспортний засіб, а саме автомобіль марки "FIAT DOBLO", реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувано.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_9 відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 127 400 грн.

Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_9 кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 26.03.2024, у розмірі 37 грн. 39 коп.

Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_9 суму не отриманих доходів за час втрати працездатності заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3 341 грн. 25 коп.

Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_9 кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1874 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 компенсацію за шкоду, заподіяну пошкодженням належного йому транспортного засобу у розмірі 91 315 грн. 16 коп.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, заподіяну внаслідок кримінального правопорушення, у розмірі 25 000 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу при досудовому та судовому розслідуванні кримінального провадження в розмірі 20 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 28.04.2023 близько 22 години 10 хвилин ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки "FIAT DOBLO" реєстраційний номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів належать ОСОБА_10 , рухаючись ним по проїзній частині автодороги зі сторони м. Київ в напрямку м. Житомир.

Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом, по прямій горизонтальній ділянці дороги в лівій смузі руху проїзної частини на 74 км. +113 м. автодороги «Київ - Чоп» в межах с. Йосипівка Житомирського району Житомирської області водій ОСОБА_8 в темну пору доби в задовільних умовах дорожнього руху, в порушення вимог пунктів 10.1, 10.3 та вимог дорожнього знаку 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, невірно оцінив дорожню обстановку. Так, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України перед перестоюванням водій ОСОБА_8 не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, а в порушення вимог пункту 10.3 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_8 перед перестроюванням не дав дорогу автомобілю марки "VOLKSWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку по правій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтися. Крім того, водій ОСОБА_8 рухаючись в лівій смузі руху під час перестроювання не дав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_9 , що знаходився праворуч, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля марки "FIAT DOBLO", реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем марки "VOLKSWAGEN PASSAT" реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки "VOLKSWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів тіла нижньої шелепи, вінцевого відростка нижньої щелепи праворуч, виличної дуги та латеральної стінки орбіти праворуч, множинні багатоуламкові переломи верхньої щелепної кістки з переходом на крилопіднебінні відростки з обох сторін, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_8 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження кваліфікуються за ч.1 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій свого підзахисного, просить змінити вирок суду, в зв`язку із суворістю призначеного покарання та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним, а рішенням апеляційного суду призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. В решті вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 28.03.2024 залишити без змін. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при призначенні покарання ОСОБА_8 ст.69 КК України, оскільки, згідно із ч.1 ст.66 КК України, у ОСОБА_8 наявні декілька обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. Звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті, та вважає, що судом безпідставно не визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , факт того, що останній є інвалідом з дитинства II групи. Звертає увагу, що вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід врахувати те, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Наголошує, що для ОСОБА_8 керування транспортним засобом є життєвою необхідністю, оскільки в силу своєї хвороби він не може нормально пересуватись і навіть перехід невеликої дистанції для нього є тяжким, і саме тому він постійно використовує транспортний засіб. Посилаючись на зазначене, вважає, що суд безпідставно проігнорував викладені обставини та призначив додаткове покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання (щире каяття), відсутністю обставин, що обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є не тяжким і характеризується необережною формою вини, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, має інвалідність 2 групи з дитинства, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має офіційний дохід лише у виді пенсії, з врахуванням інформації доповіді Новоград-Волинської РС №2 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства як низький та можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України, у виді у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (мінімальний розмір штрафу в санкції цієї статті), що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В даному випадку, апеляційний суд зважає на те, що судом першої інстанції за результатами судового розгляду провадження, не встановлено необхідних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, котрі слугували підставами для застосування в даному випадку норм ст.69 КК України, як застосуванню ч.1 цієї статті при призначенні основного покарання, так і ч.2 ст.69 КК України щодо не призначення додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. ст.286 КК України як обов`язкове.

Не встановлено таких (виключних) обставин і судом апеляційної інстанції. Так, надання обвинуваченим допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення ДТП не підтверджено оскаржуваним рішенням. II група інвалідності обвинуваченого з дитинства враховано судом як дані, щодо особи обвинуваченого, зокрема як стан його здоров`я. Зазначена обставина не може бути визнаною такою, що в порядку ст.66 КК України, пом`якшує покарання, разом з тим, була належно врахована при призначенні судом покарання обвинуваченому, яке визначено в мінімальних межах як основного, так і додаткового.

В свою чергу, захисником не наведено в апеляційній скарзі належно переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини вчинення та наслідки, дані про особу в своїй сукупності виключають обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання призначеного судом першої інстанції, у тому числі, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, як то зазначає адвокат.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо неможливості не призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з урахуванням вимог ч.2 ст.69 КК України та відповідної з цього приводу судової практики Верховного Суду.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі захисника не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 28.03.2024 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :