ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1360/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого ВР ДТП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0001271 від 05.11.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування до 05.12.2024 року включно.

Також, цією ухвалою визначено суму застави в розмірі 242240 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області до сплину терміну тримання під вартою. При внесенні суми застави, ОСОБА_6 з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись з Харківської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,, ОСОБА_15 .

На зазначену ухвалу слідчого судді потерпіла ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати в частині визначення розміру застави.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_11 вказувала на відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків. Також зазначала, що вчинений ним злочин спричинив загибель матері потерпілої. Вважала, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню будь-якими незаконними діями. Вказувала на відомості, що характеризують ОСОБА_6 , а саме те, що він не одружений, не працевлаштований. Вважала, що є вірогідність впливу з його боку на свідків у цьому провадженні. Також зазначала, що слідчий суддя суду першої інстанції не обґрунтувала підстав визначення саме такого розміру застави для ОСОБА_6 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 повідомив, що остання повідомлена про дату, час та місце розгляду її апеляційної скарги, однак не бажала приймати участь в судовому засіданні та просив розглянути її апеляційну скаргу без її участі.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , а також думку прокурора ОСОБА_5 , іншої потерпілої ОСОБА_8 та іншого представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Харківській областіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001217 від 05.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

07.11.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

08.11.2024 слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на тяжкість кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_6 , а також на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності обґрунтованої підозри, існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи наслідки вчиненого кримінального правопорушення, на думку слідчого, є підстави вважати, що застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання наведених ризиків а тому, з метою запобігання переліченим ризикам, слідчий просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Разом з цим, слідчий суддя суду першої інстанції вважав встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Поряд з цим, враховуючи вимоги ст. 182 КПК слідчий суддя визначив розмір застави, поклавши на підозрюваного певні процесуальні обов`язки у разі сплати цієї застави.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком слідчого судді в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому діяння, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколі огляду місця ДТП та схемою ДТП; протоколах допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_6 до вчинення певних дій, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами, а також може чинити тиск на ряд свідків та потерпілих та іншим чином спонукати їх до відмови від показань або їх зміни у даному кримінальному провадженню, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, який був вчинений ОСОБА_6 , згідно підозри, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Належить врахувати, що від дій, які інкримінуються ОСОБА_6 , а саме грубого порушення правил дорожнього руху, одна людина загинула, а ще дві людини перебувають у лікарнях у важкому стані, зокрема а одна з них навіть перебуває у комі.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого, а також будь-якого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потепілих у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При цьому належить врахувати, що питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, посилання сторони захисту на позитивні відомості про особу підозрюваного будь-яким чином не мінімізують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Поряд з цим належить врахувати, що ці відомості існували до вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому дій та не стали для нього стримуючим фактором.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Поряд з цим, колегія суддів дійшла висновку, що застосування слідчим суддею альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є необґрунтованим.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що не визнає себе винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, оскільки був у непритомному стані.

Дослідивши доводи апеляційної скарги потерпілої, колегія суддів бере до уваги, що вони в повному обсязі підтверджуються фактичним обставинами цього кримінального провадження, а також в частині прохання щодо скасування альтернативного запобіжного заходу, а саме застави, - ґрунтуються на законі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 182 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно до відомостей судового провадження, поза розумним сумнівом вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наслідками якого стала загибель однієї людини та ще дві людини знаходяться у лікарнях у важкому стані.

Колегія суддів, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його вік, матеріальний стан, дійшла висновку, що застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на цьому етапі досудового розслідування не ґрунтується на законі та фактичних обставинах цього кримінального провадження.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, внесена застава підлягає поверненню за заявою заставодавця.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року скасувати в частині визначення підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В решті ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Під варту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти в залі суду - негайно.

Зобов`язати старшого слідчого в ВР ДТП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :