08.10.2024
Справа № 642/6289/24
Провадження №1-кс/642/3606/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу військової частини НОМЕР_1 , від імені якої діє командир ОСОБА_3 , на бездіяльність Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, в порядку ст. 303 КПК України,

в с т а н о в и в:

03.10.2024 до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вказана скарга на бездіяльність Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР згідно повідомлення №1827/5299 від 22.07.2024 про вчинення, на його думку, солдатом ОСОБА_4 , кримінального правопорушення за ч.5 ст. 407 КК України. Про невнесення відомостей заявнику стало відомо з листа слідчого Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_5 №36530-24/15-02-2/18320зкп-24/п від 29.08.2024, який фактично отримано військовою частиною 23.09.2024, що підтверджується вхідним штампом. Тому просив зобов`язати уповноважену особу Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав заяву по розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримує.

Представник Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у відсутність вказаних осіб.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Командир в/ч НОМЕР_1 звернувся до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, із повідомленням №1827/5299 від 22.07.2024 про вчинення, на його думку, солдатом ОСОБА_4 , кримінального правопорушення за ч.5 ст. 407 КК України.

Згідно листа слідчого Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_5 №36530-24/15-02-2/18320зкп-24/п від 29.08.2024, відомості до ЄРДР по заяві в/ч не внесено, оскільки відсутні об`єктивні дані, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Як на підставу для відмови у внесенні відомостей до ЄРДР слідчий послався на те, що солдат ОСОБА_4 , згідно матеріалів службового розслідування та заяви командира, був відсутній з 09.06.2024 по 13.06.2024, тобто 4 дні, після чого самостійно повернувся до місця несення служби та виконує військовий обов`язок. А тому, посилаючись на ст. 11 КК України та малозначність вчиненого ОСОБА_4 діяння, слідчий дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаною заявою.

Згідно ст. 2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначений у статті 214 КПК України.

Так, ч.1 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, в реєстрі, серед іншого, згідно з п.4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, зазначається короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Аналогічні вимоги закріплені у Положенні про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженому Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298.

Частина 2 Глави 1 Розділу ІІ вказаного Положення закріплює, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема - мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, повідомлених потерпілим чи наведених у заяві, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені лише слідчий, дізнавач, прокурор.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

У свою чергу, якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що повноваженнями щодо оцінки відомостей, повідомлених потерпілим чи наведених у заяві, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені лише слідчий, дізнавач, прокурор, що також узгоджується із загальними засадами кримінального судочинства, в тому числі принципом диспозитивності щодо розподілу процесуальних функцій.

Разом з цим, зміст ч.1 ст.214 КПК України не зобов`язує слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

У постанові від 01.12.2022 року у справі №522/7836/21 (провадження №51-2328км22) Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду констатував той факт, що слідчий суддя під час здійснення судового контролю може скасовувати постанови слідчого/прокурора та зобов`язувати вчиняти певні дії передбачені КПК України, однак при цьому не повинен втручатися в процесуальну діяльність слідчого.

Виходячи з цього, слідчий суддя, на етапі проведення досудового розслідування, не виконує функції слідчого у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та позбавлений повноважень надати вказівку слідчому щодо прийняття конкретного за змістом процесуального рішення, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, повідомлення про вчинене кримінального правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених вище і тільки після прийняття рішення органом досудового розслідування щодо заяви про вчинення кримінального провадження слідчим суддею, у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР, може бути надана оцінка заяві про вчинення кримінального провадження та прийнятому органом досудового розслідування рішенню. Наявність такої оцінки є обов`язковою для здійснення функції судового контроля слідчим суддею, тобто носить цілком преюдиціальний характер.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Судовим розглядом даної скарги встановлено, що твердження скаржника про те, що з боку посадових осіб другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, допущено бездіяльність, не відповідають дійсності, оскільки згідно матеріалів справи заява командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 №1827/5299 від 22.07.2024 разом з матеріалами службового розслідування ретельно перевірялись уповноваженими особами та в результаті розгляду зазначеної заяви було встановлено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні, про що слідчим було надано письмову відповідь.

При цьому, слідчий, який згідно закону наділений повноваженнями оцінки відомостей у заяві про кримінальне правопорушення, дійшов висновку про відсутність об`єктивних обставин, які б вказували на вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення, враховуючи положення ч.2 ст. 11 КК України, якими передбачено, що не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Крім того, як вбачається з матеріалів скарги, військовослужбовець ОСОБА_4 був відсутній за місцем несення служби з 09.06.2024 по 13.06.2024 та самостійно з`явився для подальшого несення служби.

Диспозиція ч.5 ст. 407 КК України передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 був відсутній за місцем несення служби 4 дні, а, враховуючи, диспозицію ч.5 ст. 407 КК України щодо тривалості таких дій понад три доби, він був відсутній всього 1 день.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, аналізуючи лист слідчого про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР та перевіряючи заяву командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 №1827/5299 від 22.07.2024 про вчинення злочину та підстави слідчого для відмови, вважає обставини, наведені у заяві командиром в/ч недостатніми для того, щоб розпочати кримінальне провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

В задоволенні скарги військової частини НОМЕР_1 , від імені якої діє командир ОСОБА_3 , на бездіяльність Другого СВ (з дислокацією в м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, в порядку ст. 303 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя