Справа № 466/1085/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/994/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000081 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 255, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 307 КК України.

Ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року продовжено, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 29 листопада 2024 року включно, із визначенням розміру застави в сумі 536 800 грн., та покладено передбачені ст. 194 КПК України обов`язки.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушеннями норм матеріального і процесуального права, є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що суд необ`єктивно дослідив обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, окрім цього, неналежно дав оцінку особі обвинуваченого та ризикам, на які посилався прокурор, відтак, на переконання сторони захисту, за своїм видом обраний запобіжний захід є несправедливим через суворість, а визначений судом розмір застави непомірним для ОСОБА_6 .

Наголошує на відсутності вагомих доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та повідомлень про підозру у вчиненні іншого злочину.

Звертає увагу, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Акцентує, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими та такими, що базуються лише на припущенні, при цьому вважає, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням відповідних обов`язків, можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , постановити нову ухвалу, якою змінити останньому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, або зменшити розмір застави до вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становитиме 242 240 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення і залишення ухвали колегії суддів без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні не зменшились.

Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , з врахуванням даних про його особу, тяжкості інкримінованих за ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 307 КК України кримінальних правопорушень та мотивів прокурора, а відтак, є всі підстави вважати недостатнім застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в тому числі і цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною стороною обвинувачення актуальність ризиків і приходить до висновку, що протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п.81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

Відтак, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Покликання апелянта про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків і постійного місця проживання, на думку колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити останньому запобіжний захід на більш м`який, в тому числі на цілодобовий домашній арешт, оскільки такий, не гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

Передчасними є доводи апеляційної скарги захисника в частині оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 , так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а відповідна оцінка діянню особи здійснюється судом лише під час ухвалення за результатами розгляду кримінального провадження остаточного судового рішення.

Крім цього, на переконання колегії суддів, місцевий суд, прийнявши обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином оцінив і наявність обставин для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та відповідність її розміру, меті застосування запобіжного заходу, що не ставить під сумнів його дієвість.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4