№ провадження 1-кс/208/2791/24
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на особливий період, водія протитанкового взводу, 1 єгерського батальйону, в/ч НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, зареєстрованого та фактичного мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та (або) суду підозрюваним підтверджується тим, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна чи без такої. Підозрюваний ОСОБА_4 під впливом суворості можливого призначення покарання за вчинений злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Підставами вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду є те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного ОСОБА_4 у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування за вчинений злочин.

Ризики незаконного впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні з боку підозрюваного ОСОБА_4 та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджується наступними фактами та обставинами. Перебуваючи на волі під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або інших підозрюваний. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що згідно показів свідків підозрюваний вчиняв аналогічні кримінальні правопорушення.

На теперішній час наявна обґрунтована підозра ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.3 КК України, а запобігти вказаним ризикам та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, є неможливим.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, просила застосувати більш м`який запобіжний захід, як особиста порука, два командири мають бажання взяти відповідальність.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив більш м`який запобіжний захід, як особиста порука.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області під процесуальним керівництвом прокурорів Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000940 від 01 грудня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, та проходячи її на посаді водія протитанкового взводу 1 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , маючи кримінальний протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, 30 листопада 2024 року, знаходячись у місці тимчасової дислокації свого підрозділу в місті Білицьке Добропільської територіальної громади Покровського району Донецької області, близько 20.00 запропонував військовослужбовцям свого підрозділу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виїхати до міста Покровськ Донецької області з метою пошуку та викрадення майна з покинутих будинків місцевих мешканців, які евакуювались в зв?язку з бойовими діями, які ведуться на території Покровського району Донецької області, на що останні відповіли згодою.

В цей же день, тобто 30 листопада 2024 року близко 23.00 старший солдат ОСОБА_8 , молодший лейтенант ОСОБА_7 та солдат ОСОБА_4 прибули до будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , після чого старший солдат ОСОБА_8 разом з солдатом ОСОБА_4 та молодшим лейтенантом ОСОБА_7 через зазор між воротами та гаражем проникли на територію двору вказаного домоволодіння.

Надалі, знаходячись на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 , солдат ОСОБА_4 побачив через вікно з боку гаража, що в середині вказаного приміщення знаходиться автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», д/н НОМЕР_2 , білого кольору, належний ОСОБА_9 , та сповістив про це ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та запропонував останнім проникнути в приміщення гаражу з метою подальшого незаконного заволодіння транспортним засобом, на що останні відповіли згодою.

Реалізуючи свій спільний злочинний намір, направлений на таємне, умисне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, солдат ОСОБА_10 зняли металевий профіль, якій кріпився на цвяхах, та яким був вставлений замість віконного скла на тильній стороні гаражного приміщення, та через отвір, який утворився, разом зі старшим солдатом ОСОБА_8 та лейтенантом ОСОБА_7 проникли всередину приміщення. Перебуваючи в приміщенні гаражу старший ОСОБА_11 поліетиленовому пакеті, який знаходився на підлозі, знайшов ключі запалення від автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Transporter», д/н НОМЕР_2 , білого кольору та надалі передав їх ОСОБА_4 , який відчинив двері даного автомобіля, після чого проник в середину в кабіну, сів за водійське сидіння, а молодший лейтенант ОСОБА_7 за пасажирське сидіння.

В цей час старший солдат ОСОБА_8 витяг два металеві засови, розташовані в нижній частині з внутрішньої сторони воріт гаражу та відчинив ворота гаражу, після чого солдат ОСОБА_4 на вказаному транспортному засобі разом з молодшим лейтенантом ОСОБА_7 виїхали з приміщення гаражу на вулицю та вирушили на ньому до місця тимчасової дислокації підрозділу міста Білицьке Добропільської територіальної громади Покровського району Донецької області, таким чином заволодівши автомобілем «Volkswagen» моделі «Transporter», д/н НОМЕР_2 , вартістю 494 987,64 грн, тобто такої, що у двісті п?ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, належним ОСОБА_9 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з проникненням у приміщення, та предметом якого є транспортний засіб, вартість якого у двісті п?ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, солдат ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

01 грудня 2024 року старшого солдата ОСОБА_4 о 21 годині 05 хвилин затримано в порядку ст. 208 КПК України.

02 грудня 2024 року старшого солдата ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: допитами свідків та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Із аналізу практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», «Мерабішвілі проти Грузії» можна виділити такі критерії стандарту доказування «обґрунтована підозра»: існування фактів та інформації, які дали змогу переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення; факти, якими обґрунтовується підозра можна «розумно» вважати такими, що підпадають під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність; обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні; стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий,прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 02 грудня 2024 року про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 3 ст.289 КК України було повідомлено ОСОБА_4 ..

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом прийняття заяви, протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , іншими доказами в їх сукупності.

Отже, описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (так на думку слідчого судді, ймовірна можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покаранням позбавлення волі строком до дванадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

незаконно впливати на свідків (підозрюваний ОСОБА_4 , особисто знайомий зі свідками, які надали органу досудового розслідування показання, які доводять його причетність до скоєння кримінального правопорушення, а отже, в цілях уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на них з метою викривлення показань на свою користь.)

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Надані до судового засідання заяви від військовослужбовців, не гарантують виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Отже з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Так, з урахуванням того, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, який є особливо тяжким злочином, також те, що злочин вчинений без застосуванням насильства або погрозою його застосування, суд вбачає підстави для визначення застави.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 ..

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати у рамках кримінального провадження № 0000940 від 01.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на особливий період, водія протитанкового взводу, 1 єгерського батальйону, в/ч НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, зареєстрованого та фактичного мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 04.12.2024 року до 01.02.2025 року включно з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місцем дислокації АДРЕСА_2 .

Відповідно до норм ч. 5 ст. 182, ч. 4 ст. 183 КПК України, визначити ОСОБА_4 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 гривень. У разі внесення застави на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні зобов`язання, які він повинен буде виконувати строком до 01.02.2025 року:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу командира військової частини або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця дислокації військової частини;

- обмежитись у спілкуванні із свідками;

- повернутися до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його військова частина.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відмовити.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1