Справа № 357/1582/22
У Х В А Л А

29 липня 2024 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання м. Біла Церква Київської області, розглянувши в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 06.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,

сторони кримінального провадження та інші учасники кримінального провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокутарути ОСОБА_4 ,

установив:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 (у справі № 357/6376/21, провадження № 1-кс/357/1306/21), а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0059.

Вимоги клопотання мотивує тим, що 16 червня 2021 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області розглянув клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області, про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000023 від 06.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

За результатами розгляду клопотання ухвалою слідчого судді накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:010:0059, яка належать громадянину ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Заявник вважає, що арешт на його земельну ділянку накладено необгрунтовано і такий арешт підлягає скасуванню в порядку ст. 174 КПК України, оскільки він є власником арештованої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст.174 КПК України власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Накладений у даному кримінальному провадженні арешт на майно грубо порушує його право власності, оскільки накладений без наявності підстав, передбачених кримінально-процесуальним законодавством. Неповідомлення його як власника майна, про дату і час розгляду клопотання про накладення арешту позбавило можливості довести безпідставність заявленого прокурором клопотання, а отже надмірно обмежує його права.

З мотивів, викладених в клопотанні, заявник вважає, що арешт на земельну ділянку накладений необгрунтовано, без належних допустимих доказів і такий арешт у подальшому буде порушувати його законні права та інтереси, щодо володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

На підставі вищевикладеного, просив скасувати арешт земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0059, яка знаходяться за на території Білоцерківського району Київської обалсті, яка на праві приватної власності належать ОСОБА_3 , накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 (у справі № 357/6376/21, провадження № 1-кс/357/1306/21).

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надав до суду заяву, про розгляд його клопотання про скасування арешту за його відсутності. Клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_3 , просив відмовити у його задоволенні.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000023 від 06.04.2021, вислухавши думку учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000023 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

В рамках даного кримінального провадження ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 (у справі № 357/6376/21, провадження № 1-кс/357/1306/21) було накладено арешт на земельні ділянки, зокрема, з кадастровим номером: :02:010:0059, яка знаходиться на території Білоцерківського району Київської області, та на праві приватної власності належать ОСОБА_3 .

Як вбачається зі змісту клопотання, наявність арешту на земельну ділянку, порушує законні права та інтереси власника щодо володіння, користування та розпорядження.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Обов`язковою умовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є наявність достатніх доказів, передбачених ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого (прокурора), який звернувся з клопотанням про арешт майна, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю, який розглядає клопотання.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Так, матеріали кримінального провадження № 0000023 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України не свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потребу досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що заяву слід задовольнити щодо скасування арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:010:0059, оскільки заявник довів, що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив :

клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 (у справі № 357/6376/21, провадження № 1-кс/357/1306/21), задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 (у справі № 357/6376/21, провадження № 1-кс/357/1306/21), а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0059, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , повернувши вказане майно ОСОБА_3 , як власнику майна.

Зобов`язати прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 направити повідомлення про виконання ухвали слідчому судді.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 30.07.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_5