Справа № 308/9986/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2024 року м. Ужгород
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.190 КК України, ч. 1 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, ч. 2 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України,-
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2020 року вказане кримінальне провадження прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 29.11.2021 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду . Прийнято судом до матеріалів провадження цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та Ужгородської міжрайонної прокуратури .
В подальшому, за отримання земельної ділянки ОСОБА_4 запропонував оплатити безпосередньо йому грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, як вартість земельної ділянки, яку має намір придбати ОСОБА_9 .
При цьому, ОСОБА_4 приховав від ОСОБА_9 відомості про відсутність у нього будь-яких повноважень на відчуження земельних ділянок ДП «Великолазівський» за відсутності дозволу Міністерства аграрної політики України та про відсутність у нього такого дозволу, які повинен був повідомити, переконавши ОСОБА_9 в наявності у нього таких повноважень, чим викликав у ОСОБА_9 переконання в реальності домовленостей, та спонукав останнього до передачі ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч доларів США).
За таких обставин, ОСОБА_9 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч ) доларів США в повному обсязі від імені ОСОБА_6 , які їй і належали.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.
Окрім того, ОСОБА_4 являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора ДП «Великолазівський», зловживаючи службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, перебуваючи тривалий час в ділових відносинах з ОСОБА_9 , які виникли в результаті надання в оренду ОСОБА_4 частини території ферми громадянину ОСОБА_9 , в процесі чого між ними виникли довірливі відносини, на початку літа 2009 року, точний день, година, місяць розслідування не встановлено, при черговій розмові з ОСОБА_9 , який звернувся до нього з проханням вирішити питання щодо продажу під будівництво земельної ділянки для його доньки ОСОБА_6 , надав йому завідомо неправдиву інформацію з метою заволодіння належними ОСОБА_9 грошовими коштами, а саме запевнив ОСОБА_9 в тому, що йому, як директору ДП «Великолазівський» надані повноваження по реалізації земельних ділянок площею 0,15 або 0,14 га з числа земель ДП «Великолазівський», і з метою переконання ОСОБА_9 в реальності укладення такої угоди запропонував йому самостійно обрати одну з двох земельних ділянок, розташування яких за проханням ОСОБА_4 , ОСОБА_9 показав головний бухгалтер ДП «Великолазівський» ОСОБА_10 .
В подальшому, за отримання земельної ділянки ОСОБА_4 запропонував оплатити безпосередньо йому грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, як вартість земельної ділянки, яку має намір придбати ОСОБА_9 .
При цьому , ОСОБА_4 приховав від ОСОБА_9 відомості про відсутність у нього будь-яких повноважень на відчуження земельних ділянок ДП «Великолазівський» за відсутності дозволу Міністерства аграрної політики України та про відсутність у нього такого дозволу, які повинен був повідомити, переконавши ОСОБА_9 в наявності у нього таких повноважень, чим викликав у ОСОБА_9 переконання в реальності домовленостей, та спонукав останнього до передачі ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч доларів США).
За таких обставин , ОСОБА_9 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч ) доларів США в повному обсязі від імені ОСОБА_6 , які їй і належали.
За таких обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.364 (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, а саме зловживання службовим становищем, тобто, умисне з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.
Окрім того, ОСОБА_4 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, всупереч вимог статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2011 р., відповідно до п. 5.5 якого, директор підприємства зобов`язаний попередньо погоджувати з уповноваженим органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України) питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частини, які закріплені за підприємством на праві постійного користування, відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління, на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом, усвідомлюючи відсутність у нього такої згоди, однак, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, в травні 2012 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_8 в реальній можливості задоволити його прохання і реалізувати йому належну ДП «Великолазівський» територію площею біля 5,0 га, розташовану в с. Стрипа Ужгородського району з розташованими на ній будівлями колишнього складу, кузні, навісу для сіна, та артезіанської свердловини, за ціною 130 000 гривень (сто тридцять гривень), переконавши ОСОБА_8 в реальності обіцяної угоди.
В подальшому , ОСОБА_4 , намагаючись надати своїм діям вигляду законних, уклав з сином ОСОБА_8 , ОСОБА_11 двосторонній договір купівлі продажу від 08.06.2012 року, відповідно до якого ДП «Великолазівський» в особі директора ОСОБА_4 зобов`язується передати у власність (продати) покупцю майно в асортименті та кількості зазначених в накладній, земля по цьому договору, передається покупцеві в кількості 5,0 га з послідуючим оформленням її згідно чинного законодавства, ціна товару що продається за цим договором становить 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.
Відповідно до умов договору , документом , що підтверджує передачу товару є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін, продавець передає товар покупцеві за умови 100 % переоплати вартості товару, майна, оплата проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку в безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок продавця або шляхом готівкових розрахунків, продавець ДП «Великолазівський» зобов`язується виготовити свідоцтва на право власності на майно, а саме: на приміщення майстерні та на свердловину в селі Стрипа Ужгородського району на протязі 30 днів від дати підписання договору.
Після отримання у ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень, ОСОБА_4 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_8 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останньому матеріальну шкоду в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень, яка відповідно до п.2 примітки до ст. 185 КК України є значною.
Окрім того, ОСОБА_4 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», здійснюючи таким чином організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживав своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використовував службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян за наступних обставин.
Зокрема, ОСОБА_4 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, всупереч вимог статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2011 р., відповідно до п. 5.5 якого, директор підприємства зобов`язаний попередньо погоджувати з уповноваженим органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України) питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частини, які закріплені за підприємством на праві постійного користування, відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління, на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом, усвідомлюючи відсутність у нього такої згоди, однак маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, в травні 2012 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_8 в реальній можливості задоволити його прохання і реалізувати йому належну ДП «Великолазівський» територію площею біля 5,0 га, розташовану в с. Стрипа , Ужгородського району з розташованими на ній будівлями колишнього складу, кузні, навісу для сіна, та артезіанської свердловини, за ціною 130 000 гривень (сто тридцять гривень), переконавши ОСОБА_8 в реальності обіцяної угоди.
В подальшому , ОСОБА_4 , намагаючись надати своїм діям вигляду законних, уклав з сином ОСОБА_8 , ОСОБА_11 двосторонній договір купівлі продажу від 08.06.2012 року, відповідно до якого ДП «Великолазівський» в особі директора ОСОБА_4 зобов`язується передати у власність (продати) покупцю майно в асортименті та кількості зазначених в накладній, земля по цьому договору, передається покупцеві в кількості 5,0 га з послідуючим оформленням її згідно чинного законодавства, ціна товару що продається за цим договором становить 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.
Відповідно до умов договору, документом що підтверджує передачу товару є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін, продавець передає товар покупцеві за умови 100 % переоплати вартості товару, майна, оплата проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку в безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок продавця або шляхом готівкових розрахунків, продавець ДП «Великолазівський» зобов`язується виготовити свідоцтва на право власності на майно, а саме: на приміщення майстерні та на свердловину в селі Стрипа Ужгородського району на протязі 30 днів від дати підписання договору.
Після отримання у ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень, ОСОБА_4 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_8 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останньому матеріальну шкоду в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень, яка відповідно до п.3 примітки до ст. 364 КК України є значною.
Окрім того, ОСОБА_4 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, в порушення вимог п.4.4., 5.3. статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2001р., відповідно до якого очолюване ним підприємство входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, вимог ст. 5-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. п. 6. 10 та 12 порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ № 803, достовірно усвідомлюючи, що відчуження майнових об`єктів здійснюється за попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління, при відсутності останньої, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, взимку 2010 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_7 в реальній можливості задоволити її прохання та реалізувати належні ДП «Великолазівський» приміщення для механізаторів та приміщення корівника-свинарника за ціною 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.., переконавши ОСОБА_7 в реальності обіцяної угоди.
В подальшому ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_7 у лютому 2010 року готівкові кошти в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. за приміщення для механізаторів та 23 березня 2010 року готівкові кошти в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. за приміщення корівника-свинарника, з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння вищевказаними грошовими коштами, надав вказівку підлеглим йому працівникам, які не були обізнані з намірами останнього, внести недостовірні відомості до накладних № 38 від 05.03.2012 року, №5 від 22.03.2012 року, № 35 від 02.03.2012 року, № 36 від 02.03.2012 року про реалізацію будівельних матеріалів від демонтажу корівника-свинарника, а також приміщення для механізаторів, самовільно прийняв рішення згідно винесеного ним наказу від 28.02.2012 року про списання з балансу господарства корівника-свинарника, в зв`язку з пошкодженням стихією (снігопадом) та економічною неспроможністю відновлення, про оприбуткування будматеріалів на балансовий рахунок № НОМЕР_1 , та їх відчуження ОСОБА_7 на загальну суму 170 000 грн.
Ревізією документального підтвердження наявності та списання в розхід приміщення механізаторів встановлено, що за період 2010-2012 років та І квартал 2013 року, на балансі підприємства, такий об`єкт нерухомості , як приміщення механізаторів не рахувався. Акти на списання даного об`єкту до ревізії не надано.
Оплату за вказані будівельні матеріали в сумі 50 000 гривень проведено громадянкою ОСОБА_7 по прибуткових касових ордерах від 05.03.2012 року № № 87, 88, 89, 90 та 91.
Окрім того, ревізією виявлено, що на підставі акта списання основних засобів №1, затвердженого керівником підприємства 01.03.2012 року в бухгалтерському обліку відображено списання з балансу корівника свинарника первісною вартістю 161800 грн. та нульовою вартістю.
Причина списання зазначена в акті: Пошкоджено бурею і снігопадом в ніч з 16 на 17 лютого 2012 року, заломлено кришу, відновленню не підлягає і економічно не вигідно.
Згідного даного акту значиться, що від демонтажу даної будівлі отримано матеріалів в загальній сумі 80 000 гривень, які в свою чергу значаться реалізованими ОСОБА_7 згідно накладних від 02.03.2012 року № 35 та № 36. Згідно наявних на накладній відбиток штампів, оплата за будівельні матеріали в зазначеній сумі проведена ОСОБА_7 шляхом внесення готівки в касу підприємства.
В бухгалтерському обліку ДП «Великолазівський» списання з балансу вказаної будівлі відображено наступними проводками:
-за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» і кредитом субрахунку 101 «Основні засоби» відображено списання будівлі на суму 161800 грн.
-за дебетом рахунку 205 «Матеріали» і кредитом субрахунку 746 «інші доходи від звичайної діяльності» відображено оприбуткування будівельних матеріалів на суму 80 000 гривень.
В ході контрольної перевірки фактичної наявності основних засобів, станом на 11.07.2013 року, проведеної в складі комісії, встановлено, що на господарському дворі ДП «Великолазівський» (мікрорайон Горяни, вул. Стуса, 348) наявна будівля корівника-свинарника.
Таким чином, встановлено, що будівлю корівника-свинарника первісною вартістю 161800 грн. ДП «Великолазівський» було реалізовано громадянці ОСОБА_7 , як об`єкт нерухомості.
Після отримання у ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, ОСОБА_4 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_7 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останній матеріальну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, яка відповідно до п.3 примітки до ст.185 КК України є великим розміром.
Окрім того , ОСОБА_4 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», зловживав своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використовував службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам ОСОБА_7 за наступних обставин.
Зокрема, ОСОБА_4 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, в порушення вимог п.4.4., 5.3. статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2001р., відповідно до якого очолюване ним підприємство входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, вимог ст. 5-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. п. 6. 10 та 12 порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ № 803, достовірно усвідомлюючи, що відчуження майнових об`єктів здійснюється за попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління, при відсутності останньої, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, взимку 2010 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_7 в реальній можливості задоволити її прохання та реалізувати належні ДП «Великолазівський» приміщення для механізаторів та приміщення корівника-свинарника за ціною 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.., переконавши ОСОБА_7 в реальності обіцяної угоди.
В подальшому, ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_7 у лютому 2010 року готівкові кошти в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. за приміщення для механізаторів та 23 березня 2010 року готівкові кошти в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. за приміщення корівника-свинарника, з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння вищевказаними грошовими коштами, надав вказівку підлеглим йому працівникам, які не були обізнані з намірами останнього, внести недостовірні відомості до накладних № 38 від 05.03.2012 року, №5 від 22.03.2012 року, № 35 від 02.03.2012 року, № 36 від 02.03.2012 року про реалізацію будівельних матеріалів від демонтажу корівника-свинарника, а також приміщення для механізаторів, самовільно прийняв рішення згідно винесеного ним наказу від 28.02.2012 року про списання з балансу господарства корівника-свинарника, в зв`язку з пошкодженням стихією (снігопадом) та економічною неспроможністю відновлення, про оприбуткування будматеріалів на балансовий рахунок № НОМЕР_1 , та їх відчуження ОСОБА_7 на загальну суму 170 000 грн.
Ревізією документального підтвердження наявності та списання в розхід приміщення механізаторів встановлено, що за період 2010-2012 років та І квартал 2013 року, на балансі підприємства, такий об`єкт нерухомості як приміщення механізаторів не рахувався. Акти на списання даного об`єкту до ревізії не надано.
Оплату за вказані будівельні матеріали в сумі 50 000 гривень проведено громадянкою ОСОБА_7 по прибуткових касових ордерах від 05.03.2012 року № № 87, 88, 89, 90 та 91.
Окрім того , ревізією виявлено, що на підставі акта списання основних засобів №1, затвердженого керівником підприємства 01.03.2012 року в бухгалтерському обліку відображено списання з балансу корівника свинарника первісною вартістю 161800 грн. та нульовою вартістю.
Причина списання зазначена в акті: Пошкоджено бурею і снігопадом в ніч з 16 на 17 лютого 2012 року, заломлено кришу, відновленню не підлягає і економічно не вигідно.
Згідного даного акту значиться , що від демонтажу даної будівлі отримано матеріалів в загальній сумі 80 000 гривень, які в свою чергу значаться реалізованими ОСОБА_7 згідно накладних від 02.03.2012 року № 35 та № 36. Згідно наявних на накладній відбиток штампів, оплата за будівельні матеріали в зазначеній сумі проведена ОСОБА_7 шляхом внесення готівки в касу підприємства.
В бухгалтерському обліку ДП «Великолазівський» списання з балансу вказаної будівлі відображено наступними проводками:
-за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» і кредитом субрахунку 101 «Основні засоби» відображено списання будівлі на суму 161800 грн.
-за дебетом рахунку 205 «Матеріали» і кредитом субрахунку 746 «інші доходи від звичайної діяльності» відображено оприбуткування будівельних матеріалів на суму 80 000 гривень.
В ході контрольної перевірки фактичної наявності основних засобів, станом на 11.07.2013 року, проведеної в складі комісії, встановлено, що на господарському дворі ДП «Великолазівський» (мікрорайон Горяни, вул. Стуса, 348) наявна будівля корівника-свинарника.
Таким чином , встановлено, що будівлю корівника-свинарника первісною вартістю 161800 грн. ДП «Великолазівський» було реалізовано громадянці ОСОБА_7 , як об`єкт нерухомості.
Після отримання у ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, ОСОБА_4 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_7 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останній матеріальну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, яка відповідно до п.3 примітки до ст.364 КК України є тяжким наслідком.
10.07.2024 року до суду від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання, в якому обвинувачений просить суд звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч. 2, 364 ч. 1, 190 ч. 3, 364 ч. 2 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали подане клопотання та просили таке задовольнити.
Прокурор ОСОБА_13 у судовому засіданні проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності не заперечив.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засідання не заперечувала щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.
Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак, 27.03.2024 року подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без його участі, обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень якими потерпілому заподіяно шкоду, які відображено в обвинувальному акті та зібраними стороною обвинувачення доказами, підтверджує.
Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак, 29.10.2024 року подала до суду заяву, в якій просить суд цивільний позов про стягнення нанесеної моральної шкоди в розмірі 800 000,00 (вісімсот тисяч) гривень із обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити, завершити судовий розгляд даної кримінальної справи без її участі та участі її захисника адвоката ОСОБА_14 .
Аналізуючи законодавство, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Приписами пункту 1 частини другої статті 284, частини третьої статті 285, частини четвертої статті 286, частини третьої статті 288 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Так, дії ОСОБА_4 з кваліфікацією ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, за епізодом отримання від ОСОБА_15 п`яти тисяч доларів США, які належали ОСОБА_6 за земельний участок, вчинені 01.06.2009 року.
Дії ОСОБА_4 з кваліфікацією ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, за епізодом отримання від ОСОБА_7 сімдесяти тисяч гривень за приміщення механізаторів вчинені у лютому 2010 року та вісімдесяти тисяч гривень за приміщення корівника, які в подальшому були внесені в касу радгосп-заводу «Великолазівський», вчинені 23.03.2010 року.
Дії ОСОБА_4 за кваліфікацією ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, за епізодом отримання від ОСОБА_8 130 тисяч гривень за земельну ділянку із об`єктами нерухомості та скважиною, вчинені у періоди - в травні та в червні 2012 року.
Відповідно до приписів частини першої статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі, на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Кримінальні правопорушення:
-ч. 2 ст. 190 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами статті 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від
одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років,
або позбавленням волі на строк до трьох років;
-ч. 3 ст. 190 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами статті 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є тяжким злочином за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми
- ч. 1 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами статті 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або
арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до
трьох років, із позбавленням права обіймати певні посади чи
займатися певною діяльністю на строк до трьох років;
- ч. 2 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами статті 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести
років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю на строк до трьох років.
Відповідно до положень статті 49 КК України (у редакції Закону № 2812-IX від 01.12.2022) - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Згідно з частиною другою статті 49 КК України (у редакції Закону № 2812-IX від 01.12.2022) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
У даному випадку, після внесення змін до вказаних статей мало місце покращення становища обвинуваченого ОСОБА_4 порівняно із попередніми редакціями статей 12 та 49 КК України, що були чинними на час вчинення кримінальних правопорушень , у зв`язку з цим , у даному кримінальному провадженні є підстави для застосування положень частини першої статті 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час судового провадження, обвинувачений ОСОБА_4 не перебував у розшуку, не ухилявся від явки до суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий , перебіг строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності не зупинявся.
Таким чином, судом не встановлено обставин для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України.
Прокурором ОСОБА_13 у судовому засіданні також не надано відомостей , які б свідчили про зупинення або переривання строків давності у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 Кримінального кодексу України є закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.
Таким чином, відповідно до вимог частини 1 статті 49 КК України (у редакції Закону № 2812-IX від 01.12.2022) строк давності для обвинуваченого становить п`ять років з часу вчинення інкримінованих йому нетяжких кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України та десять років з часу вчинення інкримінованих йому тяжких кримінальних правопорушень ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.
ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, які були вчинені 01.06.2009 року, в травні та червні 2012 року, а також тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, які були вчинені у лютому 2010 року, 23.03.2010 року.
Таким чином, передбачений частиною першою статті 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення сплив.
Відповідно до частини першої статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності.
Судом у судовому засіданні ОСОБА_4 роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України.
Обвинуваченийу судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Положеннями частини четвертої статті 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень статті 63 Конституції України та статті 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, та за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (статтею 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Положеннями п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст. 288 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження.
Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 правові наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та його право заперечувати проти закриття справи з цих підстав, і при цьому, останній не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінчення строків давності.
На підставі зазначеного вище , суд дійшов висновку про те, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно задовольнити та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.
В даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та процесуальним прокурором заступника Ужгородського міжрайонного прокурора ОСОБА_17 заявлені цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями обвинуваченого.
Порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову (залежно від доведеності підстав та розміру позову) може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
У випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 справа № 204/2626/21).
Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, прийшовши до висновку про наявність правових підстав до закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2, 3 ст. 190 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 (зі змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України на підставі ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні цивільні позови вирішенню по суті не підлягають та повинні бути залишені без розгляду.
При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити потерпілим право звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, зважаючи на нереабілітуючі підстави звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.
Керуючись ст.49 КК України, статтями 284, 372, 376 КПК України, суд,-
Клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності - задовольнити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 - залишити без розгляду та роз`яснити цивільному позивачу його право на звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов процесуального прокурора заступника Ужгородського міжрайонного прокурора ОСОБА_17 , поданий в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Державного підприємства «Великолазівський» - залишити без розгляду та роз`яснити цивільному позивачу його право на звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - залишити без розгляду та роз`яснити цивільному позивачкві право звернення до суду з відповідним цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 1.11.2024 року о 16 год. 15 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1