Номер провадження: 11-кп/813/450/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 20.06.2023 у к/п №0002926 від 17.08.2019 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Одеській обл. Комінтернівського району с. Шевченко-Кут, громадянки респ. Молдови, без освіти, не одруженої, маючої на утриманні 3-х малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 , раніше судимої:

- 19.12.2018 Шевченківським райсудом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання, іспитовий строк 1 рік,

-обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Шевченківського райсуду м. Києва від 19.12.2018, а саме 1 місяць позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Відповідно до ст.ст. 75, 79 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй покарання з випробуванням, оскільки вона має на утриманні 3-х малолітніх дітей 2020, 2021, 2023 р.н., якщо вона на протязі іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В строк відбування ОСОБА_8 покарання зараховано строк її перебування під вартою день за день в період з 19.08.2019 по 23.08.2019.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді застави скасувати після набрання вироком законної сили.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що вона повторно 16.08.2019, приблизно о 21 год., знаходячись по вул. Геранєвій в м. Одесі, вступила в злочину змову з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (справа за обліком Київського районного суду м. Одеси №947/14097/23), направлену на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, визначили предметом посягання майно потерпілого ОСОБА_11 .

Приблизно о 21:45 год. того ж дня, знаходячись біля буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , відволікаючи увагу потерпілого ОСОБА_11 шляхом розмов на вільні теми надала можливість особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, непомітно для потерпілого викрасти належне йому майно, яка в свою чергу впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу викрала сумку чорного кольору з надписом «Adidas», яка вартості для потерпілого не має, в якій знаходились: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та карта киянина на ім`я потерпілого на рахунку якої грошові кошти були відсутні, флешку білого кольору на 16 гігабайт, вартістю 200 грн., фотоапарат «Nikon» вартістю 4 500 грн., акумуляторний зарядний пристрій чорного кольору вартістю 600 грн., мобільний телефон «Lenovo 6010» чорного кольору з сім-картами «Київстар» НОМЕР_1 та «lifecell» НОМЕР_2 на рахунку яких грошові кошти були відсутні з зарядним пристроєм до нього білого кольору, вартістю 3 500 грн., мобільний телефон «Хіаоті redmi 4» білого кольору без сім карти, вартістю 5 000 грн., грошові кошти у сумі 3 500 грн., навушники «Sony», чорного кольору вартістю 410 грн., ключі від квартири, особистий одяг та взуття, які не представляли для потерпілого цінності. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , спільно з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з викраденим майном зникли, отримавши можливість розпорядитися викрадним на власний розсуд, чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну 17 710 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі із доповненнями прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікацію кримінального правопорушення, а також доведеність вини ОСОБА_8 , вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за попередніми вироками за вчинення злочинів проти власності, окрім того, до обвинуваченої раніше застосовувалися положення ст. 75 КК України, проте на шлях виправлення вона не стала, належних висновків для себе не зробила та продовжила свою злочинну діяльність;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що відповідно до висновку органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризик її небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий;

- наведені в оскаржуваному судовому рішенні висновки, щодо наявності підстав для повторного звільнення засудженої ОСОБА_8 з випробуванням з іспитовим строком, не узгоджуються з висновками, які зазначені у постановах Верховного Суду від 7.12.2018 (справа №727/425/18), 21.02.2019 (справа №442/644/17), ухвалі Верховного Суду від 03.06.2020 (справа №752/4710/18), відповідно до яких у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням та призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, при цьому в таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що за своєю правовою природою ст. 79 КК України не може бути застосована в разі вчинення нового правопорушення особою під час іспитового терміну за попереднім вироком відповідно до ст. 75 КК України.

Посилаючись на викладені обставини прокурор ОСОБА_10 просить скасувати вирок та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського райсуду м. Києва від 19.12.2018, остаточно призначивши покарання у виді 2 роки 1 місяць позбавлення волі. В строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк перебування її під вартою день за день в період з 19.08.2019 по 23.08.2019.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку потерпілого в судове засіданні апеляційного суду без поважних на те причин, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності потерпілого ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала свою провину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченої, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.

При цьому, суд встановивши, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , якого буде достатнього для її виправлення та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень, суд 1-ої інстанції врахував положення ст.ст. 50, 65, 71 КК України та призначив обвинуваченій остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а також дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, внаслідок чого звільнив останню на підставі вимог ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне окремо звернути увагу на те, що строки давності в зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на теперішній час закінчились з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення та до дня набрання вироком законної сили минуло 5 (п`ять) років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в редакції від 02.08.2019, чинної на момент вчинення обвинуваченою діяння, тобто 16.08.2019, передбачала покарання у виді арешту на строк від 3-х до 6-ти місяців або обмеження волі на строк до 5-ти років або позбавлення волі на той самий строк.

На підставі викладеного, зазначене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до приписів ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, тобто строк давності за ним становить, згідно з вищевикладеними положеннями закону України про кримінальну відповідальність, п`ять років.

Разом із тим, положеннями ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

В постанові від 05.04.2021 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) у справі №328/1109/19 (провадження №51-5464кмо20) зробила висновок щодо застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до якого особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Разом із тим, в цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що Велика Палата Верховного Суду (далі ВП ВС) в постанові від 02.02.2023 у справі №735/1121/20 (провадження №13-26кс22) відступила від вищезгаданого висновку Об`єднаної палати ККС ВС, зазначивши, що такий підхід щодо тлумачення змісту ч. 2 ст. 49 КК України не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця.

На переконання ВП ВС, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку. У разі беззастережної заміни передбачених ч. 1 ст. 49 КК України строків загальними особа опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків учинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їхній соціальній небезпечності.

Враховуючи викладене, ВП ВС сформулювала правовий висновок, згідно якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину та п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 в межах к/п НОМЕР_3 ухилялась від суду та ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 21.03.2023 була оголошена в розшук, з наданням дозволу на її затримання, а судове провадження стосовне неї було зупинено (т. 1, а.с. 204).

Згодом, ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 27.03.2023 судове провадження стосовно ОСОБА_8 було відновлено у зв`язку із встановленням місцезнаходження обвинуваченої (т. 1, а.с. 210).

За встановлених обставин колегія суддів констатує, що, враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні ухилялась від суду та з урахуванням вищевикладеної правової позиції ВП ВС, стосовно неї як до особи, яка ухилялась від суду підлягає застосуванню диференційований строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, подовжений на час ухилення.

Час ухилення обвинуваченої ОСОБА_8 від суду з 21.03.2023 по 27.03.2023 склав відповідно 6 днів.

Відтак, на переконання апеляційного суду, існують підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку зі спливом диференційованого строку давності, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення, що загалом складає 5 років 6 днів.

Під час апеляційного провадження колегією суддів, на виконання вимог кримінального процесуального закону та відповідно до правової позиції Об`єднаної палати ВС в постанові від 06.12.2021 у справі №521/8873/18 (провадження №51-413кмо21), було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_8 її право на подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, після чого обвинувачена ОСОБА_8 заявила усне клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 підтримав подане обвинуваченою клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а прокурор ОСОБА_7 не заперечувала проти його задоволення.

Частина 4 ст. 286 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того, положення ч. 2 ст. 288 КПК України встановлюють обов`язок суду з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

На підставі системного аналізу вищевикладених вимог кримінального процесуального закону вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до постанови колегії суддів ККС ВС від 10.04.2018 у справі №729/1480/13-к, для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Відтак, підсумовуючи все викладене та враховуючи те, що з моменту вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто з 16.08.2019 до теперішнього часу, 25.09.2024, пройшло більше 5 років 6 днів та останньою подано клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, що свідчить про її згоду на таке звільнення, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити таке клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 , вирок суду скасувати, звільнити її від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи прийняття рішення щодо скасування оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що відсутня необхідність в наданні правової оцінки вимогам сторони обвинувачення з приводу необхідності призначення обвинуваченій покарання, яке належить відбувати реально.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з доповненнями сторони обвинувачення, задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності, скасування оскаржуваного вироку суду, звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 286, 288, 370, 404, 405, 407, 417, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2023, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити к/п №0002926 від 17.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12