Справа № 381/1507/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3999/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Валява Городищенського району Черкаської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не заміжньої, на утриманні нікого не має, не є інвалідом, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимої:

- 25.04.2023 Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2023 остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Арешт накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2024 скасовано. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 06.01.2024 о 13 год. 35 хв. перебувала у приміщенні торгового залу магазину ТОВ «ФОРА» по вул. Івана Мазепи, буд. 6 в м. Фастів Київської області, де у неї виник умисел на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення алкогольних напоїв.

Відразу після цього, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, таємно, з металевого стелажу взяла пляшку алкогольного напою - віскі «Bell's Original» об`ємом 1 л, вартістю 439 гривень, який належить ТОВ «ФОРА», яку поклала у внутрішню кишеню куртки, в яку була одягнена.

Після цього ОСОБА_7 вийшла з торгового залу магазину ТОВ «ФОРА», пройшла касову зону, не розрахувавшись за вказаний товар, після чого з місця події зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ «ФОРА» майнової шкоди на суму 439 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність визначеного судом покарання, зазначає на неправильне застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує на те, що суд при постановлені вироку вірно остаточно призначив покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, однак у вироку не вірно вказав, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно обчислювати з дня набрання вироком законної сили, при цьому не врахував період перебування обвинуваченої з дати проголошення вироку до дати набрання ним законної сили, тому слід початок строку покарання рахувати з дня проголошення судового рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати вирок суду.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена вважає, що рішення суду є занадто суворим, оскільки сума збитку не узгоджується із санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, при цьому, належним чином не враховано пом`якшуючих обставин у виді щирого каяття та активного розкриття кримінального правопорушення та тих даних, що вона стала на шлях виправлення , знайшла неофіційну роботу, однак з регулярними виплатами, має постійне місце проживання, раніше не судима.

Окрім того, вказує, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, тобто без дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинувачена оспорює, так як судове засідання проведено без участі захисника, а її вина за ч. 4 ст. 185 КК України підтверджена частково.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить висновків, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається з вироку, суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, обмежившись лише допитом обвинуваченої.

Посилання обвинуваченої на порушення права на захист, з огляду на те, що розгляд справи відбувся у відсутності захисника, суперечать матеріалам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи зокрема із журналу судового засідання від 04.04.2024 року, обвинувачена жодних заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не висловлювала, фактичні обставини провадження не заперечувала, вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю. Суд також детально роз`яснив обвинуваченій наслідки спрощеного порядку розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК та переконався у правильності її розуміння і вирішив обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу.

Положеннями ст. 52 КПК України передбачено підстави за яких участь захисника є обов`язковою. Матеріалами справи не стверджується обставин, які б вказували на необхідність застосування норм ст. 52 КПК України для залучення судом захисника обвинуваченій.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України клопотання про залучення захисника не заявлялось, разом з тим, відповідно журналу судових засідань, як під час підготовчого судового засідання так і під час судового розгляду обвинувачена зазначала, що свої інтереси буде захищати самостійно.

Таким чином, посилання обвинуваченої на наявність процесуальних порушень з огляду на відсутність захисника, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цілому зводяться до незгоди із призначеним покаранням, яке ОСОБА_7 вважає занадто суворим.

Посилання обвинуваченої на невідповідність суми збитку завданого вчиненим правопорушенням заявленій ч. 4 ст. 185 КК України, є помилковим судженням, оскільки її дії кваліфіковані саме за вказаною частиною статті не за ознакою розміру викраденого, а за ознакою вчинення таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Покарання обвинуваченій обрано з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, особи винної, яка раніше судима за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатр не перебуває, відсутні обставини, що обтяжують покарання, наявні обставини, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину. При призначенні покарання судом в повній мірі було враховано всі встановлені судом та заявлені обвинуваченою обставини та призначено покарання в мінімальній межі вказаної статті.

Також судом правильно застосовано положення ст. 71 КК України та призначено покарання за сукупністю вироків.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора на порушення «принципу правової визначеності» щодо обвинуваченої щодо неправильного обрахунку початку строку відбування нею покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Суд у вироку зазначив про те, що початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком чинності.

Прокурором в апеляційній скарзі не наведено положень закону України про кримінальну відповідальність, які суд неправильно застосував при визначенні початку строку відбування покарання, визначеного за правилами ст.71 КК України.

Фактично прокурором у апеляційній скарзі ставиться питання про нечіткість судового рішення, яке може вплинути на виконання вироку.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за правилами розділу VІІІ КПК України і, у разі необхідності, їх вирішення провадиться за клопотаннями (поданням) прокурора, засудженого, його захисника ,законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни судового рішення з підстав, наведених у апеляційній скарзі прокурора.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів також не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою в той же строк з дня отримання її копії.

Суддя: Суддя: Суддя: