Справа №585/1371/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/885/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2023, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кустанай Республіки Казахстан, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого двох неповнолітніх дітей 2016 року народження та 2018 року народження, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2023 змінити і призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування ОСОБА_8 покарання визначено рахувати з 12.04.2020 - з часу його затримання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає особі ОСОБА_8 , тяжкості злочину та принципам достатності покарання для виправлення винної особи.

Захисник вважав, що суд поверхово дослідив відомості про осбу обвинуваченого та не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, а тому безпідставно не розглянув можливості застосувати ст. 69 КК України.

Сторона захисту просила врахувати те, що потерпіла обвинуваченого на вчинення злочину спровокувала (не навела порядку в будинку, не піклувалась про дітей, вживала алкоголь). Після скоєного обвинувачений ОСОБА_8 з місця злочину не втік, попросив сусідів викликати швидку і поліцію, що на думку захисника, свідчить про з`явлення із зізнанням. Сам обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, хоч і не офіційно, однак працював та утримував як дітей так і співмешканку. Також обвинувачений активно сприяв слідству у розкритті злочину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою ОСОБА_9 та остання не наполягала на призначенні обвинуваченому надто суворого покарання та більше того, ОСОБА_9 відмовилась утримувати двох малолітних дітей своєї покійної дочки.

Щодо не визнання обвинуваченим вини, про що суд вказав у вироку, то це не відповідає дійсності, оскільки як в ході досудового, так і в ході судового розгляду справи обвинувачений фактично визнав себе винуватим у спричиненні ОСОБА_10 тілесних ушкоджень від яких вона і померла, однак зауважував на тому, що він не бажав вбивати потерпілу і навіть свідомо цього не допускав.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_11 подала заперечення в яких просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника, без задоволення (а.с. 61).

Як встановлено судом першої інстанції 11.04.2020 близько 20 години ОСОБА_8 разом із ОСОБА_12 , з якою вони проживали однією сім`єю і вели спільне господарство, перебували у будинку АДРЕСА_1 , де між ними виникла сварка.

Під час сварки ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні коридору та кімнати будинку, став наносити удари кулаками рук по верхній частині тіла ОСОБА_12 .

В подальшому ОСОБА_12 пішла до спальної кімнати, а ОСОБА_8 вийшов до коридору будинку, де взяв дерев`яну палицю та через декілька хвилин, зайшовши до кімнати, у якій перебувала ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини та бажаючи їх настання, розуміючи, що ОСОБА_12 є фізично слабшою за нього та не може чинити йому опір, дерев`яною палицею став із силою наносити ОСОБА_12 множинні удари по різним частинам тіла, в тому числі й у життєво важливі частини тіла людини - у ділянку голови, шиї та хребта, заподіявши ОСОБА_12 тілесні ушкодження, від яких вона одразу померла.

За висновком експерта № 92 від 19.05.2020 тілесні ушкодження в ділянці 6 шийного, 2 і 3 грудних хребців супроводжувалися крововиливами над і під оболонки спинного мозку, пошкодженням спинного мозку в шийному і грудному відділах, набряком спинного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті, а тому між вказаними тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_12 є прямий причинний зв`язок.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2023 в частині правильності встановлення фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України ніким з учасників провадження не оскаржується, а тому до його аналізу колегія суддів не вдається, що узгоджується з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Водночас, захисник просив вказаний вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання, застосувавши ст. 69 КК України і призначивши ОСОБА_8 більш м`яке покарання.

А тому, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Як слідує з матеріалів справи за вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України суд призначив останньому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

При цьому, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема суд врахував те, що відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_8 злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, належить до особливо тяжких злочинів. До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд відніс те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які мають істотне значення для їх розкриття, а також, що обвинувачений раніше не судимий.

При цьому суд не знайшов підстав для встановлення такої обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 як щире каяття, оскільки щире каяття крім визнання особою факту вчинення злочинних дій, а передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. В обгрунтування цьому, суд послався на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18.

Також, як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав, постійно змінював свої свідчення щодо кількості та послідовності нанесених ним ОСОБА_12 . ударів, звинувачував у ситуації, яка склалася 11.04.2020 ОСОБА_12 , заперечував факт перебування ним на час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Наведене судом визнано таким, що свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 щирого жалю з приводу вчиненого та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття, з чим колегія суддів погоджується.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, характер і спосіб його вчинення, наслідки дій обвинуваченого, які призвели до смерті ОСОБА_12 , враховуючи те, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише у разі призначення йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, з урахуванням особи обвинуваченого, підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не не знайшов, що колегія суддів також вважає правильним, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину.

В апеляційній скарзі захисник зазначав, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає особі ОСОБА_8 , тяжкості злочину та принципам достатності покарання для виправлення винної особи.

Захисник наглошував, що обвинуваченого на вчинення злочину потерпіла сама спровокувала (не навела порядку в будинку, не піклувалась про дітей, вживала алкоголь). Просив врахувати, що після скоєного обвинувачений ОСОБА_8 з місця злочину не втік, попросив сусідів викликати швидку і поліцію, що на думку захисника, свідчить про з`явлення із зізнанням. Сам обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, хоч і не офіційно, однак працював та утримував як дітей так і співмешканку. Також обвинувачений активно сприяв слідству у розкритті злочину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою ОСОБА_13 та остання не наполягала на призначенні обвинуваченому надто суворого покарання та більше того, ОСОБА_13 відмовилась утримувати двох мололітних дітей своєї покійної дочки. Щодо не визнання обвинуваченим вини, про що суд вказав у вироку, то це не відповідає дійсності, оскільки як в ході досудового так і в ході судового розгляду справи обвинувачений фактично визнав себе винуватим у спричиненні ОСОБА_12 тілесних ушкоджень від яких вона і померла, однак зауважував на тому, що він не бажав вбивати потерпілу і навіть свідомо цього не допускав.

Вивчивши матеріали провадження та проаналізувавши вказані доводи сторони захисту колегія суддів не вважає їх такими, що можуть бути підставою для застосування ст. 69 КК України і призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Так, активне сприяння у розкритті злочину, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховано. Те, що обвинувачений не втік з місця вчинення злочину, пішов до сусідів і попросив їх викликати швидку і поліцію, ще не свідчить про його з`явлення із зізнанням, оскільки як в ході судового розгляду, так і апеляційного перегляду справи, обвинувачений свою вину у вчиненому до кінця і не визнав, перекладаючи на потерпілу наслідки. Про вказане свідчить і твердження сторони захисту про те, що загинула потерпіла через те, що сама спровокувала обвинуваченого на це. Однак слід звернути увагу на причину через яку ОСОБА_8 наніс численні удари палицею своїй співмешканці, з якою проживав однією сім`єю та вів спільний побут, в яких є діти - потерпіла не навела порядку в будинку, не піклувалась про дітей, вживала алкоголь. Саме це, за версією обвинуваченого і захисника, стало приводом для нанесення їй множинних ударів по різним частинам тіла, в тому числі й у життєво важливі частини тіла людини - в ділянку голови, шиї та хребта, що заподіяло ОСОБА_12 таких тілесних ушкодження, від яких вона одразу померла.

Найважливішою цінністю є здоров`я і життя людини і навіть за умови не зовсім належної повідки особи, у разі її наявності, ніхто немає права посягатися на ці цінності, більше того їх позбаляти. Обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно і свідомо позбавив не тільки життя ОСОБА_12 , а і позбавив материнського піклування і опіки двох її малолітніх дітей 2016 та 2018 року народження.

Відповідно до змісту апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просив вибачення перед потерпілою ОСОБА_13 (матір`ю загиблої), однак з урахуванням встановленого, на переконання колегії суддів, це не звідчить про існування в ОСОБА_8 щирго жалю і засудження своєї поведінки.

Зважаючи на кількість нанесених потерпілій ударів, їх локалізацію та навіть за візуальним баченням трупу ОСОБА_12 з наявних в матеріалах справи світлин, колегія суддів доводи обвинуваченого про те, що він не мав наміру вбивати потерпілу, вважає спрямованими виключно на зменшення своєї вини у вчиненому та на призначення меш суворого йому покарання.

Щодо відсутності в обвинуваченого судимостей, про що також наголошував захисник, то це суд першої інстанції відніс до пом`якшуючих покарання обставин, про що йшлося вище. Самої ж характеристики обвинуваченого, де захисник наглошував про її позитивність, не достатньо для задоволення вимог його скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході ухвалення судом першої інстанції вироку колегією суддів не встановлено, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити за необґрунтованістю, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2023, залишити без зміни, як такий, що повністю відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2023, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який знаходиться під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4