04.11.24 Справа № 469/1773/23
1-кп/469/182/24
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2024 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
захисника ОСОБА_4 (у режимі відеоконференцзв"язку)
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Панівці Борщівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , не працює, освіта середня спеціальна, особу з інвалідністю 3 групи, не одруженого, відповідно до ст.89 КК України не судимого,
за ч.2 ст.383, ч.2 ст 384 КК України,-
в с т а н о в и в:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 надійшов до суду з угодою про визнання винуватості.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений, його захисник та прокурор наполягали на затвердженні угоди.
Дослідивши угоду щодо її відповідності умовам закону, суд приходить до таких висновків.
На підставі ч.6 ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.
Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.
Частиною другою статті 383 КК України передбачене покарання у виді обмеження волі на строк від двох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Частиною другою статті 384 КК України передбачене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
Загальні засади призначення покарання судом визначені статтею 65 КК України.
Зокрема, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У разі укладення угоди обвинувачений, за змістом п.1 ч.5 ст.474 КПК України, відмовляється від права на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
- мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
За умовами угоди, сторонами встановлено наявність двох обставин, що пом"якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання; встановлено також, що обвинувачений раніше не судимий; інша негативні обставини щодо особи обвинуваченого чи обставини, які перешкоджають застосуванню до нього менш тяжких видів покарання, в угоді не зазначені.
Посилання прокурора на можливість виникнення у майбутньому обставин, що перешкоджатимуть застосуванню до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі, а саме інвалідності 1 чи 2 групи, не грунтуються на вимогах закону чи обставинах справи, встановлених угодою.
Таким чином, визначивши в угоді максимальний вид покарання, сторони істотно обмежили інтереси обвинуваченого щодо врахування при призначенні йому покарання обставин справи та вимог Загальної частини КК України.
Суд також зважає на те, що відповідно до пояснень захисника про обставини укладення угоди, сторона захисту погодилась на визначений угодою вид покарання, так як прокурор не погоджувався на менш тяжкий вид покарання.
Зазначене, на думку суду, свідчить, що згода сторони захисту на укладення угоди не є добровільною, що перешкоджає затвердженню угоди судом.
Відповідно до абзацу другого ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 474 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя :