Справа №705/4244/24
1-кс/705/1271/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м.Умань

Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, подане у кримінальному провадженні №0000594 від 21.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на майно, в обґрунтування якого зазначив про те, що в провадженні СД Уманського РУП ГУПН в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000594 від 21.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

24.07.2024 року слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 розглянув клопотання дізнавача СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, в рамках кримінального провадження № 0000594 від 21.07.2024 транспортного засобу «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », право власності на який зареєстровано на ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 .

В межах кримінального провадження проведено ряд необхідних слідчих дій, в тому числі проведено автотехнічну експертизу транспортного засобу, за результатами якої встановлено, що VIN-код кузова транспортного засобу, автомобіля «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 » не змінювався кустарним методом.

Враховуючи викладене та той факт, що транспортний засіб марки «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 » не відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, просить суд скасувати захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту транспортного засобу марки «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.07.2024 року.

Зобов`язати дізнавача СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області безоплатно повернути ОСОБА_3 . Належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », вилучений по кримінальному провадженню № 0000594 було 21.07.2024 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з можливістю розпоряджатися та користуватися вказаним майном за призначенням.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явились. Представник власника майна подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність та відсутність власника, зазначив, що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник Уманського РУП ГУНП в Черкаській області слідчий у кримінальному провадженні, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечує. Разом із заявою долучила висновок експерта №СЕ-19/124-24/11055-КДТЗ від 03.09.2024 відповідно до якого номер кузова наданого на дослідження автомобіля «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », пошкоджений внаслідок глибокої корозії в процесі довготривалої експлуатації транспортного засобу. Ідентифікаційний номер ZFA 7446 автомобіля «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 » не змінювався.

За вказаних обставин неприбуття слідчого чи дізнавача в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, врахувавши процесуальну позицію учасників судового розгляду, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що СД Уманським РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000594 від 21.07.2024 за ознаками ст.290 КК України.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.07.2024 року в порядку та спосіб, передбачений нормами КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів було накладено арешт на транспортний засіб «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. ст. 9 та 26 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведені норми гарантують, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Вирішуючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя враховує положення ст. 170 КПК України, якою визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому, норми ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Слідчим суддею встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000594 від 21.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, стороною обвинувачення було отримано висновок експерта №СЕ-19/124-24/11055-КДТЗ від 03.09.2024, відповідно до якого номер кузова наданого на дослідження автомобіля «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », пошкоджений внаслідок глибокої корозії в процесі довготривалої експлуатації транспортного засобу. Ідентифікаційний номер ZFA 7446 автомобіля «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », не змінювався.

За встановлених обставин, на даний час підстави для подальшого арешту вказаного майна відпали, оскільки всі необхідні процесуальні дії з автомобілем «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 », який є речовим доказом, проведені, та дізнавач не наполягає на подальшому забезпеченні його збереження.

Отже враховуючи вимоги розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, вимоги верховенства права і недоторканості майна, слідчий суддя прийшов до переконання, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба, а тому клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження здійснюється відповідно до постанови КМУ «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» від 19.11.2012.

Таким чином, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна або його скасування не уповноважений вирішувати питання про місце зберігання речових доказів, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання дізнавача повернути ОСОБА_3 належний йому автомобіль марки «FIAT DOBLO» державний номерний знак « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

На підставі ст. ст. 26, 64-2, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт транспортного засобу марки «FIAT DOBLO» державний номерний знак НОМЕР_1 , що накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.07.2024 року.

Автомобіль марки «FIAT DOBLO» державний номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1