ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8684/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1926/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001863 від 17.05.2020, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше був судимим:

- 22.01.2020 Харківським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 (два) роки,

- 27.02.2024 Котелевським районним судом Полтавської області за частиною 3 статті 185 КК України, із застосуванням статті 71 КК України до 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, за цим вироком та за вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 27.02.2024, шляхом поглинання більш суворого покарання, менш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислено з 18.11.2021.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 17.05.2020 приблизно о 16 год. 30 хв. знаходячись за ГК «Північна-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито, шляхом ривку з рук потерпілої ОСОБА_8 , заволодів мобільним телефоном ТМ «Meizu Pro 7 Plus» model M793H, 64 Gb, золотого кольору, вартість якого складає 2 530,00 грн. та належить потерпілій ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_7 разом із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Не погодившись з зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 скасувати, та при призначені покарання зарахувати йому в остаточне покарання строк відбутого покарання та строк попереднього ув`язнення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з незастосуванням закону про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню. Зазначає, що остаточне покарання повинно бути йому призначено за сукупністю вироків та покарань, призначених за вироками Харківського районного суду Харківської області та Котелевського районного суду Полтавської області, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та зарахуванням попереднього ув`язнення і відбутого покарання за обома вироками, що на його думку, не було зроблено судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вважав за необхідне зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до частини 5 статті 72 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та переглянувши судове рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо визнання ОСОБА_7 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, та призначив йому остаточне покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України з врахуванням вироку Котелевського районного суду Полтавської області від 27.02.2024, шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим, яке за своїм видом та розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність застосування до остаточно призначеного йому покарання положень частини 5 статті 72 КК України, оскільки злочин, за який його засуджено вироком Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2020 він скоїв у 2016 році, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Згідно частини 5 статті 72 КК України в редакції Закону № № 838-VIII , зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При призначенні покарання в порядку частини 1 статті 71 КК України не застосовується частина 5 статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, оскільки до покарання за новим вироком приєднується саме покарання за попереднім вироком, а не строк попереднього ув`язнення, якщо таке було застосоване до особи.

Як вбачається з матеріалів судового провадження вироком Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2020 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Відповідно до частини 1 статті 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 24.02.2024 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та засуджено з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі частини 1 статті 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання приєднано частину невідбутого покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2020 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 (три) 3 (три) місяці. До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено обраний запобіжний захід тримання під вартою. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 відраховано з 18.11.2021.

При ухваленні оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, за цим вироком та вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 27.02.2024, шляхом поглинення більш суворого покарання, менш суворим та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк покарання обчислювати з 18.11.2021.

З вищенаведених судових рішень та матеріалів судового провадження вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_7 у межах кримінального провадження, за яким було ухвалено вирок Харківським районним судом Харківської області від 22.01.2020 запобіжний захід не обирався, попереднє ув`язнення не застосовувалося.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування положень частини 5 статті 72 КК України та зарахування ОСОБА_7 в строк покарання періоду тримання його під вартою з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, з огляду на те, що правопорушення за яке ОСОБА_7 засуджений вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 27.02.2024 він вчинив 18.10.2020 року, за вироком Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 - 17.05.2020, що виключає можливість застосування вищенаведених вимог. Та обставина, що злочин за який ОСОБА_7 був засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2020 було вичинено в 2016 році жодним чином не впливає на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання та застосування положень судом першої інстанції частини 5 статті 72 КК України.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та скасування вироку Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: