490/60/22 04.10.2024
н/п 1-кп/490/174/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/60/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 від 23 листопада 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Усть-Щугор Вуктильського району Комі, є громадянкою України, має вищу освіту, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працює, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Так, 23.11.2021 року близько 17:33 години, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по сухій чистій проїжджій частині вул.Одеське шосе, в напрямку від вул.Суворова до вул.Мічуріна в м.Миколаєві.

В цей час, перед пішохідним переходом, який розміщений в районі буд.53-Б по вул.Одеське шосе, в середній смузі проїжджої частини вул.Одеське шосе, у попутному для автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку, зупинився вантажний автомобіль.

Рухаючись у вказаному напрямку, при проїзді вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_3 грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 «б»; 4.16(а), 12.1, 12.3, 18.4 ПДР України, а саме: проявила особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язана була постійно її контролювати і мала таку можливість, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2, ПДР України «Пішохідний перехід», перед яким зупинився вантажний автомобіль, не надала перевагу в русі пішоходу ОСОБА_9 , який рухався з права на ліво, по пішохідному переходу, не обрала безпечну швидкість, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода не здійснила заходів щодо зниження швидкості керованого нею транспортного засобу аж до повної його зупинки, продовжила рух у вибраному нею напрямку, внаслідок чого допустила наїзд на вищевказаного пішохода.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.2.3 «б», 4.16 (а), 12.1, 12.3, 18.4 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, винною себе визнала повністю та суду пояснила, що 23.11.2021 року, приблизно о 17:20 год їхала додому по вул.Одеське шосе в темний час доби. Досвід водіння у неї невеликий. Було дуже багато вантажівок. Вона рухалась у середній смузі. Так як попереду були вантажівки, вона вирішила їх об`їхати. Почала їх об`їжджати по лівій смузі. Швидкість руху була приблизно 50 км/год. Так як вантажівка у середній смузі рухалась дуже повільно, вона вирішила, що попереду ніхто не йде. Огляд з правої сторони був закритий, пішохідний перехід не підсвічувався. Спочатку навіть не зрозуміла, що збила чоловіка. Відразу зупинилась та викликала швидку. До потерпілого не підходила, так як боялась. Сторонні люди підходили до нього, перевіряли пульс . Потім приїхав син загиблого, перед яким вона вибачилась. Шкодує, що так сталося та щиро співчуває рідним загиблого. Розмір цивільних позовів визнала частково.

Крім визнання обвинуваченою своєї провини у вчиненому злочині, її вина підтверджується показаннями допитаного потерпілого та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що очевидцем події не був. 23.11.2021 року приблизно о 18:00 год, на шляху додому перебував на зупинці в мкр.Варварівка. Маршруток довго не було. Біля нього зупинилась машина, водій запропонував підвезти. Водій повідомив, що збили чоловіка біля заправки. Він запитав чи не з білим пакетом. Водій повідомив, що пакет наче був. Він попросив підвезти його до заправки. Коли приїхав, побачив батька лежачим на дорозі. Поряд стояв автомобіль «Vito» та була поліція. Обвинувачена до нього підходила та вибачалась. На другий чи третій день, обвинувачена надала йому 9300 грн та пропонувала допомогу по встановленню пам`ятника та огорожі. Обговорення розміру відшкодувань були лише з адвокатом. Щодо обґрунтування цивільного позову зазначив, що 5000 грн це витрати, які він поніс понад тих 9300 грн, що йому передала обвинувачена. Обґрунтовуючи моральну шкоду зазначив, що батько йому дуже допомагав з роботою та виплатою кредитів.

Показання потерпілого ОСОБА_5 , надані ним безпосередньо у судовому засіданні, суд бере до уваги при ухваленні вироку, оскільки такі показання хоча прямо не підтверджують жодну із обставин вчинення кримінального правопорушення (так, як він не був очевидцем ДТП), однак підлягають доказуванню у частині вирішення судом цивільного позову. Зокрема, суд бере до уваги той факт, що потерпілий ОСОБА_5 є сином ОСОБА_9 , втратив батька та поніс душевні страждання внаслідок його передчасної смерті.

Показання допитаних обвинуваченої та потерпілого є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, з огляду на що суд приймає їх до уваги та кладе в основу вироку.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000415 від 23 листопада 2021 року, біля 17:50 години, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по проїжджій частині вул.Одеське шосе, що має три смуги для руху в одному напрямку, в межах другої смуги в напрямку від вул.Очаківської до міста Одеса, в районі буд.53-Б (АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), який перетинав проїзну частину вказаної вулиці по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво, відносно напрямку руху даного транспортного засобу та раптово вийшов із-за проїжджаючих вантажних транспортних засобів, що обмежували оглядовість водію ОСОБА_3 .. Внаслідок ДТП, пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди. Правова кваліфікація діяння за ч.2 ст.286 КК України. Орган досудового розслідування: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2021 року зі схемою та фототаблицею до нього, місцем події є суха асфальтована горизонтальна ділянка дороги вул.Одеське шосе від вул.Суворова до вул.Мічуріна, в районі будинку АДРЕСА_4 , де відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених в напрямку проведення огляду: 2.3 "Головна дорога", 4.4 "Рух прямо та праворуч", 5.35.1 та 5.35.2 "Пішохідний перехід". Під час проведення огляду автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на місці пригоди, були виявлені пошкодження: на передній частині автомобіля, а саме на бампері наявна деформація із подальшим переходом на капот та лобове скло. В районі деформації наявні сліди тертя, пошкодження лакофарбового покриття та потертості нашарувань пилового покриву. На місці події виявлено труп громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з тілесними ушкодженнями. Вказаний автомобіль вилучено на спецмайданчик за адресою: АДРЕСА_5 . Також, в ході огляду було вилучено фрагмент лакофарбового покриття (сейф-пакет 7105632), чохол з керма транспортного засобу (сейф-пакет ЕХР 0420136), змив з ручки КПП транспортного засобу (паперовий конверт №1).

Відповідно до постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_11 від 24.11.2021 року, автомобіль «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000415.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.12.2021 року на транспортний засіб «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладено арешт.

З висновку експерта від 25.11.2021 року (закінчено 10.12.2021 року) №4071 вбачається, що смерть гр. ОСОБА_9 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді багатоуламкового перелому склепіння та основи черепу, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу в обидві півкулі та мозочок, численних переломів ребер з обох сторін по різним анатомічним лініям, перелому хребта з розділенням його на 2 частини, перелому кісток тазу - розриву лонного зчленування, внутрішньо-плевральної кровотечі (по 300 мл крові в кожній).

При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- багатоуламкового перелому кісток основи та склепіння черепа;

- забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу в обидві півкулі та мозочок;

- численні конструкційні переломи ребер з обох боків по різним анатомічним лініям, з пошкодженням пристінкової плеври;

- перелому хребта з повним розділенням його на дві частини та розривом спинного мозку;

- розриву лонного зчленування;

- косо-поперечного перелому обох гомілкових кісток зліва;

- рани вушної раковини;

- саден та синців лівої нижньої кінцівки.

Всі вищевказані тілесні пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів та є прижиттєвими на що вказує наявність крововиливів у м`які тканини в місцях їх утворення. Враховуючи об`єм та характер тілесних ушкоджень, переважну більшість внутрішніх ушкоджень над зовнішніми, розташування тілесних ушкоджень в різних площинах, дають можливість сказати про те, що в даному випадку мала місце транспортна травма, коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні, обернений лівою половиною тіла до автомобіля що рухався.

Місцем первинного контакту є зовнішня поверхня лівої гомілки в 35-36 см від підошовної поверхні стопи (ППС), про що свідчить синець, садна в 46-47 см від підошовної поверхні стопи, та крововилив в м`які тканини, та переломи обох гомілкових кісток (великогомілкової в 35-36 см від ППС, малогомілкової - 26 см від ППС), характерним до такого типу - «бампер-перелом» у вигляді косо-поперечного осколкового перелому з утворенням уламку в формі трикутника, основа якого спрямована назовні, верхівка - всередину. Далі сталося закидання тіла на капот автомобіля з ударом правою боковою поверхнею голови та тулубу о виступаючи частини капота, не виключено також й о лобове скло, в результаті чого виник багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу, субарахноїдальний крововилив, перелом хребта з розділенням його на дві частини, численні переломи ребер з пошкодженням пристінкової плеври та гематораксом, розрив лонного зчленування. Далі - падіння тіла на дорожнє покриття, в результаті якого сталися синці та садна кінцівок, забійна рана голови. Всі вище вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності, виникли майже одномоментно, незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Ступінь наявності трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до моменту дослідження трупа пройшло близько 1.5-2 діб.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в концентрації в крові 2,38 проміле, в сечі 3,45 проміле, що стосовно живих осіб зазвичай відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

При судово-імунологічному дослідженні встановлено: кров ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемагглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО.

З висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 09.12.2021 року №21-1060 вбачається, що ходова частина автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 ,

на момент огляду перебувала в працездатному стані і дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямку, не мала несправностей, які могли б несподівано

для водія привести до відведення автомобіля убік від обраного нею напрямку

руху. Робоча гальмова система автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н.

НОМЕР_2 , на момент огляду перебувала в працездатному стані, дозволяла водію

знижувати швидкість автомобіля з відомою їй ефективністю до зупинки, не мала

несправностей, які б призводили до раптового відведення автомобіля убік від

обраного напрямку руху або до раптової для водія відмови системи. Система рульового керування автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 , на момент огляду перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля у бік від обраного водієм напрямку руху, або відмови системи, тобто водій могла керувати автомобілем з відомою їй ефективністю. Система головного освітлення автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 , на момент огляду перебувала в працездатному стані. Висновки про технічний стан систем керування та головного освітлення автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 , будуть справедливі для моменту ДТП за умов незмінності технічного стану автомобіля з моменту ДТП до моменту огляду. В силу відсутності встановлених в рамках даного висновку несправностей в системах керування та головного освітлення автомобіля «Mercedes-Benz Vito111CDI», д.н. НОМЕР_2 , які виникли до моменту ДТП, розгляд питання про можливість виявлення несправностей в процесі експлуатації автомобіля з технічної точки зору не має логічного сенсу і в рамках даного висновку не проводився.

З висновку експерта судової транспортно-трасологічної експертизи від 13.12.2021 року №21-1061 вбачається, що місце наїзду автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», д.н. НОМЕР_2 , на пішохода розташовувалося на проїжджій частині в межах лівої смуги руху, перед початком ділянок осипів скла та дрібних уламків від автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», д.н. НОМЕР_2 , малої концентрації (відм. 5) та лакофарбового покриття автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», д.н. НОМЕР_3 (відм. 3), на деякій відстані відлічуючи назад по ходу руху автомобіля. Ушкодження автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», д.н. НОМЕР_2 , утворення яких характерне при контакті з частинами тіла людини, розташовувалися в передній лівій частині автомобіля.

З висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 20.12.2021 року №21-1103 вбачається, що за умов, приведених в постанові про призначення експертизи, з урахуванням показань підозрюваної ОСОБА_3 , водію автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.п.2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР, а саме: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та враховувати вимоги п.4.16 (а) ПДР.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , водію автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в лівій смузі знижував швидкість інший транспортний засіб, в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.18.4 ПДР, а саме: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та враховувати вимоги п.4.16 (а) ПДР.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, з урахуванням показань підозрюваної ОСОБА_3 , належним чином враховуючи вимоги п.4.16 (а) ПДР і належним виконанням вимог п.п.2.3(б), 12.1, 12.3 ПДР, водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_2 , мала би технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , належним чином враховуючи вимоги п.4.16 (а) ПДР і належним та своєчасним виконанням вимог п.18.4 ПДР, водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111 СDI», д.н. НОМЕР_2 , мала би технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, з урахуванням показань підозрюваної ОСОБА_3 , водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_4 , в своїх діях не врахувала вимоги п.4.16 (а) ПДР і її дії не відповідали вимогам п.п.2.3(б), 12.1, 12.3 ПДР.

За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , дії водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111CDI», д.н. НОМЕР_1 , що передували ДТП, не відповідали вимогам п.18.4 ПДР.

В рамках проведення даної експертизи, відповісти на питання про наявність (відсутність) причинного зв`язку між діями водія і настанням ДТП не надається можливим, тому що, з точки зору експерта, відповідь на це питання потребує сукупної правової оцінки всіх матеріалів провадження, в тому числі даного висновку, що виходить за межи компетенції експерта-автотехніка.

Наведені висновки експертиз проведені висококваліфікованими експертами, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до справи і мають доказове значення. Тому, дані висновки суд покладає в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновкам експертиз в суду немає.

Досліджені докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, що підлягають доказуванню, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання перелічених вище доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту, з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.

Так, судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_3 , так само не надано суду доказів, що їх спростовують.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності "поза розумним сумнівом" (ст.17 КПК України).

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати "вагомий внесок" кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься до тяжких злочинів та вчинений з необережності, наслідки діяння (смерть потерпілого ОСОБА_9 ), і враховує відомості про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, офіційно не працює, перебуває у цивільному шлюбі, має подяку за волонтерську діяльність, на обліку у лікаря-нарколога не знаходиться, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю правопорушення, добровільне відшкодування шкоди, обставини, що обтяжують покарання - не встановлені.

Згідно досудової доповіді, складеної Миколаївським районним відділом №1 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях, з урахування інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Визнання обвинуваченою своєї провини та усвідомлення протиправності своїх дій, істотно знижує ступінь тяжкості скоєного. А тому, встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченій покарання без позбавлення або обмеження волі.

На підставі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги обставини скоєння злочину, форму вини, мотиви, спосіб його вчинення, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України, що буде відповідати її особі і тяжкості вчиненого злочину, і буде необхідним та достатнім для її виправлення та перевиховання.

Як зазначено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

При визначенні обвинуваченій додаткового покарання, суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченій додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

По даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути: 1) з обвинуваченої ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування матеріальних витрат на правничу допомогу у сумі 5000 гривень; 2) з обвинуваченої ОСОБА_3 на його користь у відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 гривень.

В обґрунтування поданого позову потерпілим ОСОБА_5 зазначено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому було спричинено матеріальні збитки, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень. У зв`язку зі смертю батька, який раптово пішов з життя, він переніс душевні страждання та переживання. Крім цього, ОСОБА_5 зазначив, що в нього порушився усталений нормальний порядок життя. Погіршився сон через нервовий стан, його турбує безсоння, головний біль. Так як, він залишився старшим, він допомагає матері пережити горе, піклується за її стан здоров`я та емоційний, моральний стан, а також піклується за свою вагітну дружину та молодшу сестру.

Крім цього, по даному кримінальному провадженню цивільним позивачем ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути: 1) з обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування матеріальних витрат у сумі 6759,15 гривень; 2) з обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь у відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 гривень.

В обґрунтування поданого позову в частині стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_7 зазначила, що матеріальна шкода складається з витрат пов`язаних з похованням, сплачені родиною обвинуваченої у розмірі 9300,00 грн., витрат на ліки на суму 718,20 грн, витрат на пальне 1040,95 грн, витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 5000,00 грн. Станом на момент підготовки позову сума матеріальних збитків складає - 6 759,15 грн.

В матеріалах судової справи міститься лист ПАТ НАСК «Оранта» від 09 серпня 2024 року №09-02-17/8794, з якого вбачається, що згідно зі страховим актом №ОЦВЗ-М-21-14-67278/1 HACK «ОРАНТА» 08.02.2022 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22 000,00 грн. на рахунок AT "ПУМБ". Отримувач платежу - ОСОБА_5 .

Згідно зі страховим актом №ОЦВЗ-М-21-14-67278/2 HACK «ОРАНТА» 08.02.2022 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22 000,00 грн. на рахунок AT «ПУМБ». Отримувач платежу - ОСОБА_7 .

Згідно зі страховим актом №ОЦВЗ-М-21-14-67278/3 HACK «ОРАНТА» 27.05.2022 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22 000,00 грн. на рахунок AT КБ «Приватбанк». Отримувач платежу - ОСОБА_13 .

Згідно зі страховим актом №ОЦВЗ-М-21-14-67278/4 HACK «ОРАНТА» 16.06.2022 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 163 000,00 грн. на рахунок AT «ПУМБ». Отримувач платежу - ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовуються цивільні позови, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п.6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito 111 СDI», д.н. НОМЕР_2 , вбачається, що він зареєстрований на ОСОБА_3 ..

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачена ОСОБА_3 застрахувала свою цивільну відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 29.10.2021 року.

Згідно з вказаним полісом АТ/0963155 страхова сума, в межах якої страховиком здійснюється виплата страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого - 130 000 грн., розмір франшизи - 0 грн..

З позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к слідує, що положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до юридичної особи, на яку покладено обов`язок відшкодування такої шкоди.

У даній справі Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тобто, розмежувала інститути регресу та суброгації.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону та ст.1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновку щодо застосування норми права, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15. Відповідно до цього висновку страховик, який виплатив страхове відшкодування, мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному Законом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є обов`язковим.

Згідно положень ст.22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.ст.23, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Так, до цивільного позову потерпілим ОСОБА_5 були додані докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (копія квитанції до прибуткового касового ордера від 03.12.2021 року №123) на загальну суму 5000,00 грн.

Крім цього, на підтвердження понесених витрат цивільним позивачем ОСОБА_7 надано копію квитанції до прибуткового касового ордера від 10.12.2021 року №127 на загальну суму 5000,00 грн, копію виписки із медичної карти амбулаторно хворого на ім`я ОСОБА_7 та копії чеків на придбання ліків на загальну суму 718,40 грн, пального на загальну суму 1040,95 грн.

У даному випадку, суд вважає, що витрати на правову допомогу не є матеріальною шкодою, а є процесуальними витратами в розумінні ст.118 КПК України.

Частиною 2 ст.120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

З огляду на що, позов потерпілого ОСОБА_5 та цивільного позивача ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Крім цього, цивільним позивачем ОСОБА_7 на підтвердження понесених витрат на придбання ліків на загальну суму 718,40 грн, надано виписку із медичної карти амбулаторно хворого та копії чеків від 25.11.2021 року на суму - 236,20 грн, від 28.11.2021 року на суму - 482,20 грн..

В той же час, вказана виписка датована 11.11.2021 року, тобто за 12 днів до подій, які є предметом судового розгляду. Додатково слід зазначити, що долучені до позову докази, не містять призначення лікаря на придбання саме цих медикаментів (зазначених у фіскальних чеках) 25.11.2021 року та 28.11.2021 року.

Крім цього, не підтверджені належними і допустимими доказами обставини, що понесені цивільним позивачем ОСОБА_7 витрати на купівлю скрапленого газу (25.11.2021 року на суму 300,00 грн та 03.12.2021 року на суму 740,95 грн) були завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що є предметом судового розгляду.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що вимога цивільного позивача про стягнення витрат на придбання ліків на загальну суму 740,95 грн (фіскальні чеки від 25.11.2021 року і 28.11.2021 року) та придбання скрапленого газу на загальну суму 1040,95 грн ( фіскальні чеки від 25.11.2021 року і 03.12.2021 року) є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 та за позовом цивільного позивача ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого висновку.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

На обґрунтування позовних вимог щодо моральної шкоди позивач зазначив, що зв`язку зі смертю батька, який раптово пішов з життя, він переніс душевні страждання та переживання. Крім цього, позивач зазначив, в нього порушився усталений нормальний порядок життя. Погіршився сон через нервовий стан, його турбує безсоння, головний біль. Так як, він залишився старшим, він допомагає матері пережити горе, піклується за її стан здоров`я та емоційний, моральний стан, а також піклується за свою вагітну дружину та молодшу сестру.

Так, судом встановлено, що потерпілий (позивач) ОСОБА_5 дійсно є сином загиблого ОСОБА_9 , а отже має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його близької людини - батька.

Крім цього, цивільний позивач ОСОБА_7 дійсно була дружиною загиблого ОСОБА_9 , а отже має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її близької людини - чоловіка.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_5 , суд враховує незворотність наслідків, що настали для потерпілого - непоправна втрата батька, в результаті чого останній зазнав душевних страждань, які йому довелось пережити, у зв`язку зі смертю близької особи.

Судом також враховується, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З урахуванням всіх вказаних обставин, вимоги потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн. суд вважає надмірними. Оцінюючи глибину моральних страждань, яких зазнав потерпілий через передчасну та раптову загибель рідної людини - батька, їх тривалість, і в той же час, керуючись принципом розумності, справедливості та обґрунтованості, беручи до уваги, що вчинений злочин є необережним, суд вважає необхідним зменшити заявлену суму відшкодування моральної шкоди до 150 000,00 грн..

З урахуванням всіх вказаних обставин, вимоги цивільного позивача ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн. суд вважає надмірними. Оцінюючи глибину моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_7 через передчасну та раптову загибель рідної людини - чоловіка, їх тривалість, і в той же час, керуючись принципом розумності, справедливості та обґрунтованості, беручи до уваги, що вчинений злочин є необережним, суд вважає необхідним зменшити заявлену суму відшкодування моральної шкоди до 200 000,00 грн..

Отже, беручи до уваги те, що потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка частково була сплачена ПАТ НАСК «Оранта», то на переконання суду, решта суми, завданої моральної шкоди (150 000 - 22 000 = 128 000 грн.) має бути стягнута з обвинуваченої ОСОБА_3 ..

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги те, що цивільному позивачеві ОСОБА_7 була заподіяна моральна шкода, яка частково була сплачена ПАТ НАСК «Оранта», то на переконання суду, решта суми, завданої моральної шкоди (200 000 - 185 000 = 15 000 грн.) має бути стягнута з обвинуваченої ОСОБА_3 ..

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.11.2021 року відносно ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці із визначенням розміру застави у сумі 90 080,00 грн.

З довідки ТУ ДСА України в Миколаївській області від 26.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_14 26.11.2021 року було внесено 90 080, 00 грн залогових коштів.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 09.12.2021 року №21-1060, від 13.12.2021 року №21-1061, від 20.12.2021 року №21-1103) в сумі 5 319 (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 91 коп..

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити їй покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 /трьох/ років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_3 , залишити до набрання вироком законної сили.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.11.2021 року у справі №490/8819/21 у розмірі 90 080 (дев`яносто тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок - після набрання вироком суду законної сили повернути заставодавцю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 128 000 /сто двадцять вісім тисяч/ грн. 00 коп..

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 /п`ятнадцять тисяч/ грн. 00 коп..

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 09.12.2021 року №21-1060, від 13.12.2021 року №21-1061, від 20.12.2021 року №21-1103) в сумі 5 319 /п`ять тисяч триста дев`ятнадцять/ грн. 91 коп..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.12.2021 року на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_5 .

Речові докази:

- автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику (законному володільцю);

- оптичний диск CD-R з відеозаписом від 23.11.2021 року - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1