Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/7880/24
У Х В А Л А

04.12.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 поданого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2024 року у кримінальному провадженні №0000470 від 15.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000470 від 15.11.2024р. накладено арешт на автомобіль марки Шкода Фабія, р.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Вищевказаний автомобіль був вилучений 14.11.2024р. у громадянки ОСОБА_4 .

Станом на 28.11.2024р. власниця автомобіля ОСОБА_4 не є обвинуваченим чи іншим учасником кримінального провадження, щодо ОСОБА_4 не оформлявся протокол про адміністративне правопорушення, автомобіль оглянуто, жодні експертизи та слідчі дії по автомобілю не призначено.

Оскільки цей автомобіль не є знаряддям вчинення злочину, то в його використанні в експертизах немає жодної потреби.

Заявник у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Вивчивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання про скасування арешту майна та передачу арештованого майна на відповідальне зберігання підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Частиною 2 ст.174 КПК України встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 18.11.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000470 від 15.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, накладено арешт на речові докази автомобіль марки Шкода Фабія, р.н.з. НОМЕР_2 , який поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Звертаючись до суду з клопотанням про скасування арешту заявник зазначає, що автомобіль з моменту вилучення і по даний час зберігається на відкритій місцевості на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області і на нього впливають зовнішні фактори що може негативно впливати на технічний стан автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зберігання автомобіля на відкритій місцевості може призвести до пошкодження автомобіля, тому є підстави для передання його на зберігання законному володільцю автомобіля, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання арешту майна.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що володілець автомобіля ОСОБА_4 не є обвинуваченою по даному кримінальному провадженню, автомобіль оглянутий, всі необхідні процесуальні дії органом досудового слідства виконані, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, суд вважає за можливе змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль та документи до нього на відповідальне зберігання заявнику ОСОБА_4 , як законному власнику цього майна, заборонивши йому відчужувати та розпоряджатися майном.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що клопотання слід задоволити частково та передати ОСОБА_4 автомобіль марки «Шкода Фабія, р.н.з. НОМЕР_2 на відповідальне зберігання, із позбавленням права відчужувати та розпоряджатися майном, попередивши його про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля та документів до нього, вона може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Керуючись ст.107,132,167,168,170,172,173,174,175 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити частково.

Передати автомобіль марки Шкода Фабія, р.н.з. НОМЕР_2 законному володільцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , на відповідальне зберігання, із позбавленням права на відчуження, розпорядження майном, до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1