Справа № 216/7044/23
Провадження № 1-кп/216/321/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0001789 від 07.09.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Усть-Омчуг Тенківського району Магаданської області рф, українця, громадянина України, має середньо спеціальну освіту, неодруженого, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 вересня 2023 року близько 15 години 46 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_3 раптово виник злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_6 в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_3 та обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, 06 вересня 2023 року близько 15 години 47 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 ззаду підійшов до ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, шляхом ривка вирвав з рук потерпілої сумку білого кольору звідки відкрито заволодів майном потерпілої, а саме гаманцем коричневого кольору у якому перебували грошові кошти у сумі 3000 гривень, після чого сумку поклав на землю.

Надалі, ОСОБА_3 з вказаним вище майном, належним потерпілій ОСОБА_6 , яким відкрито заволодів, в умовах воєнного стану, направився у невідомому напрямку, розпорядившись ним на власний розсуд, обернувши його на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 3000 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 спочатку не визнавав своєї провини, однак згодом змінив позицію та повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Отже, в судовому засіданні, під час його допиту 22.01.2024 року пояснив, що 06.09.2023 року приблизно о 15-45 год. зайшов до магазину по АДРЕСА_3 та побачив там потерпілу та хотів допомогти їй донести сумку. Вона відмовилася, тоді він пішов за нею, вирішив викрасти в неї гаманець. Суду не зміг пояснити чому саме він так вдіяв. Потерпіла не помітила як він дістав гаманець з її сумки, зазначає що сумку не виривав. В гаманці було 3 тис. грн., гроші витратив на свої потреби, згодом все повернув потерпілій під розписку.

Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 без її участі, матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі, претензій до останнього не має.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що беззаперечно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від його відбуття з випробувальним строком на 3 роки, відповідно до положень статей 75 КК України, із покладанням обов`язків, визначеними ст.76 КК України.

Захисник у судовому засіданні не заперечувала щодо такої міри покарання, однак просила встановити випробувальний термін строком на 2 роки відповідно до положень статей 75 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме в відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченого та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Крім того, на думку суду, існує окрім того обставина, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Оскільки як встановлено під час розгляду ОСОБА_3 добровільно повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, мотиви його вчинення.

У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69-1 КК України, не встановлено.

Між тим, оцінюючи доводи як сторони обвинувачення так і захисту, зокрема дії обвинуваченого після виявлення кримінального правопорушення, суд погоджується зі стороною обвинувачення та захисту про наявність підстав для застосування в даному випадку положень ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постановив визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили кримінальне правопорушення, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вже було наведено, під час розгляду судом було встановлено, що наявні дві обставини, що пом`якшують покарання та відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого. Зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Саме такі обставини, на думку суду, для цього кримінального провадження, є істотними, разом із відомостями щодо особистості, які наведені судом, та такими, які дають суду підстави для призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 186 КК України нижче від найнижчої межі.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, вид та вартість майна, яким заволодів обвинувачений, наслідки вчинення злочину, зокрема, повернення викраденого майна та відсутність у потерпілої претензій матеріального характеру до обвинуваченого, яка не заявляла цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, розкаявся, вчинив даний злочин через брак коштів на продукти харчування, раніше не судимий, не офіційно, але працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебував та не перебуває (м.к.п. а.с. 66-70). Крім того, обвинувачений виявив бажання мобілізуватися та стати на захист Держави, що також буде судом взято до уваги.

Отже, приймаючи до уваги, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, враховуючи обставини вчиненого злочину, його щире каяття, позитивні характеристики, добровільне відшкодування завданого збитку, а також те, що потерпіла не має моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого, суд приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України, в виді позбавлення волі строком на 5 років, але зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, а контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надасть можливість органу пробації аналізувати інформацію щодо виправлення засудженого.

Суд ураховує, що захід забезпечення кримінального провадження на момент винесення вироку відсутній.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Долю речових доказів по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (років).

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, що знаходяться на зберіганні у потерпілої, відповідно до зберігальної розписки ОСОБА_6 (м.к.п. а.с. 22), залишити потерпілій.

Матеріали кримінальних проваджень № 0001789 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/7044/23 (1-КП/216/321/24).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні при проголошенні вироку, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1