Справа № 587/120/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року Сумський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді _ ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

його захисника - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290 від 16 жовтня 2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, пенсіонера, розлученого, з вищою освітою, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

16 жовтня 2020 року, близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , рухаючись на ділянці 13 км проїзної частини автодороги Н -12 «Суми - Полтава», у напрямку м. Полтави, поряд з поворотом до с. Бездрик, Сумського району, Сумської області, керуючи автомобілем «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 , який мав технічні несправності ходової частини, не врахував дорожню обстановку та знехтував безпекою дорожнього руху, порушив п.12.3, 10.1, 31.4, 31.4.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який у свою чергу, порушив п. 10.1, 10.4 та 10.6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, рухаючись у попутному напрямку та виконуючи маневр повороту ліворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження з якими був доставлений до КНП СОР « Сумська обласна клінічна лікарня», де помер 17 жовтня 2020 року

Допущені ОСОБА_5 порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Цивільні позови

Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації подано позов до ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовують тим, що потерпілий ОСОБА_9 , у зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень, знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні з 16.10.2020 по 17.10.2020, а тому просили на підставі ст. 1206 ЦК України стягнути з обвинуваченого кошти в розмірі 98 грн. 70 коп. - оплата наданих комунальних послуг.

КНП «Сумська обласна клінічна лікарня» звернулось з позовом до ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовують тим, що потерпілий ОСОБА_9 , у зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень, знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні з 16.10.2020 по 17.10.2020, а тому просили на підставі ст. 1206 ЦК України стягнути з обвинуваченого кошти в розмірі 7557 грн. 44 коп. - витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

ОСОБА_10 звернулась з позовом до ОСОБА_5 , який обґрунтувала тим, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їй була заподіяна моральна та матеріальна шкода. А тому, просила стягнути з ОСОБА_5 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 44820 грн 06 коп - матеріальної шкоди та 5000 грн - витрати на правову допомогу.

ОСОБА_11 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , який обґрунтував тим, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення йому була заподіяна моральна шкода. А тому, просив стягнути з ОСОБА_5 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 8000 грн

Позиція обвинуваченого

ОСОБА_5 свою вину не визнав в повному обсязі, позовні вимоги також не визнав, посилаючись про відсутність його винуватості. Суду надав наступні покази.

16 жовтня 2020 року, близько 07 години 15 хвилин, він керуючи автомобілем «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 виїхав на рибалку. Рухався в бік с. Гребенеківка, автодорога «Суми - Полтава», у напрямку м. Полтави. Виїхавши за місто Суми, рухаючись зі швидкістю автомобіля приблизно 80-85 км/год, перед поворотом на с. Бездрик помітив велосипедиста, приблизно за 150 м, який рухався в попутному напрямку, він трохи змістився ближче до осьової лінії. Велосипедист, не показуючи ніяких знаків про зміну свого руху, різко повернув вліво, це відбулось метрів за 15-20 до його автомобіля, йому здалось, що велосипедист нібито пригнув на його автомобіль. Намагаючись уникнути зіткнення він різко повернув кермо вліво і застосував екстрене гальмування до повної зупинки автомобіля, при цьому зазначив, що його автомобіль рухався ще близько 32 м. Вийшовши з автомобіля він помітив велосипедиста, який лежав перед автомобілем за 3 м, була кров. В подальшому викликали швидку і потерпілого відвезли до лікарні, наступного дня потерпілий помер. Зазначив, що має водійський стаж 40 років і жодного разу не притягувався ані до адміністративної відповідальності, ані до кримінальної відповідальності. Крім того, вказав на порушення кримінально-процесуального законодавства під час досудового розслідування, посилаючись на невірні вихідні дані зазначені в протоколі огляду місця події, протоколі слідчого експерименту проведеного з ним, а тому вважає, що в послідуючому були зроблені невірні висновки експертів.

Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що вона дружина ОСОБА_9 . Вказала, що він працював електриком в КП «Міськводоканал Сумської міської ради», інколи працював в нічні зміни, з дому виїжджав на велосипеді «Україна» о 18 годині і повертався вранці. 16 жовтня 2020 року приблизно о 08 годині вона їхала маршруткою в лікарню до м. Суми. На повороті з с. Бездрик, в напрямку м. Суми помітила, що сталася дорожньо-транспортна пригода. На проїзній частині дороги була кров, лежав велосипед, сумка, майже посередині дороги, навіть ближче до зустрічної смуги - лежала людина. У неї було занепокоєння за чоловіка, вона декілька разів телефонувала йому на мобільний телефон, але він не відповідав. Пізніше їй зателефонувала сусідка і повідомила, що її чоловіка збив автомобіль, його забрала швидка і він зараз знаходиться в лікарні. Прибувши на місце ДТП, вона зустрілась з ОСОБА_5 і в його очах вона не помітила будь-якого співчуття. Коли вона приїхала до лікарні, працівники поліції записали її анкетні дані, поспілкувавшись з лікарями вона дізналась, що чоловіку зробили операцію, але він в комі і необхідно робити ще одну операцію. Наступного дня він, не приходячи до свідомості, помер. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду, при цьому просила врахувати те, що обвинувачений навіть не вибачився, і в рахунок відшкодування шкоди за весь час сплатив лише 400 грн.

Потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що він син ОСОБА_9 16 жовтня 2020 року після 08 години зателефонувала мати і повідомила, що батька збила машина і він зараз перебуває у лікарні, без свідомості. Вказав, що батьки жили добре, завжди один одного підтримували. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Вважає, що обвинувачений повинен понести справедливе покарання. Зазначив, що за проведення експертизи сплатив 3000 грн., за проханням слідчого.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що в 2020 році, точної дати він не пам`ятає, рухаючись по автодорозі Н -12 «Суми - Полтава» проїзжаючи поворот до с. Бездрик, Сумського району, Сумської області, був зупинений працівниками поліції і йому було запропоновано бути присутнім у проведенні слідчої дії, якої саме не пам`ятає. Вказав, що під час проведення слідчої дії йому пропонували повторити траєкторію руху велосипедиста, тобто від правої сторони проїзної частини вліво. При проведенні слідчої дії був присутній обвинувачений - ОСОБА_5 і саме він повідомляв вихідні дані поліцейському, а останній вже рулеткою виміряв гальмівний шлях, ширину дороги, малював на асфальті траєкторію руху велосипедиста. Зазначив, що всі вимірювання їм оголошувались і вносились до протоколу, в кінці слідчої дії протокол був оголошений поліцейським і додатково роз`яснений. В подальшому, він підписав протокол та додану до протоколу схему. Засвідчив, що під час підписання протоколу будь-яких виправлень в протоколі не було.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що в 2020 році, точної дати він не пам`ятає, рухаючись по автодорозі Н -12 «Суми - Полтава» проїзжаючи поворот до с. Бездрик, Сумського району, Сумської області, був зупинений працівниками поліції і йому було запропоновано бути присутнім у проведенні слідчої дії, а саме слідчого експерименту. Вказав, що ОСОБА_5 пояснював про обставини. Потім поліцейський дав йому велосипед «Україна» і зазначив, що йому потрібно проїхати по траєкторії руху потерпілого велосипедиста, при цьому саме він йому вказав як саме йому потрібно рухатись. Зазначив, що він 3 чи 4 рази демонстрував рух велосипедиста, оскільки не попадав в траєкторію, яку вказував ОСОБА_5 . Повідомив, що ОСОБА_5 був присутній на цій слідчій дії, і з його боку не було будь-яких заперечень. Протокол засвідчив підписом.

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 жовтня 2020 року, складеного заст. начальника СВ Сумського РВП ГУ Національної поліції у Сумській області ОСОБА_14 за участю понятих: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , фахівця - криміналіста ОСОБА_17 ; в присутності водія- ОСОБА_5 . Огляд проводився на ділянці 13 км проїзної частини автодороги Н -12 «Суми - Полтава» неподалік від с. Бездрик, Сумського району, Сумської області (нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг (головної автодороги «Суми- Полтава» та другорядної дороги до с. Бездрик). Під час огляду місця події були зафіксовані: ширина проїзної частини, ширина лівої смуги, ширина правого та лівого узбіччя, ширина розмітки; початок заокруглення повороту дороги до с. Бездрик від орієнтиру; уламки пластика чорного кольору, осип дрібного скла, осип ЛФП синього кольору, кепка, пластиковий ящик, сумка, речовина бурого кольору; автомобіль «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 , який розташований: переднє праве колесо на відстані 4,35 м до лінії дорожньої розмітки та на відстані 65,5 м від орієнтиру, заднє праве колесо на відстані 3,85 м до лінії дорожньої розмітки на відстані 63,0 м від орієнтиру; велосипед «Україна», який розташований: переднє колесо 2,7 м до лінії дорожньої розмітки, заднє колесо на відстані 3,3 м до лінії дорожньої розмітки на відстані 67,5 м від орієнтиру; слід гальмування лівих та правих коліс автомобіля «Volrswagen Bora». В ході огляду були вилучені автомобіль «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та велосипед «Україна». До протоколу додана схема огляду, фототаблиці та оптичний диск з фотознімками (Т. 1 а. кримінального провадження 113-127);

Протокол огляду місця події від 17 жовтня 2020 року складеного слідчим СВ Сумського РВП ГУ Національної поліції у Сумській області ОСОБА_18 за участю понятих: ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , спеціаліста - ОСОБА_21 . Огляд проводився в палаті № 1 реанімаційного відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , в ході якого був оглянутий чоловік без ознак життя - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після ДТП. До протоколу додана фототаблиця (Т.1 а. кримінального провадження 150-154).

Копія лікарського свідоцтва про смерть № 804 від 19 жовтня 2020 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_9 - інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла (Т.1 а. кримінального провадження 156).

Висновок судово-медичної експертизи № 1114/724 від 18 листопада 2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступила в результаті відкритої черепно-мозкової травми - перелом кісток склепіння та основи черепу, крововиливи під тверду та м`яку мозкову оболонку, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку. Встановлені тілесні ушкодження. Усі виявлені тілесні ушкодження могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної пригоди. При судово-токсилогічному дослідженні крові трупа група спиртів не виявлена. Ознак, які б дозволили визначити положення, позу тіла потерпілого, чи рухався він, під час проведення експертизи не виявлено, до висновку додана медична документація ОСОБА_9 ( Т.1 а. кримінального провадження 162-172);

Висновок експерта судово-медичної імунології №1041 від 23 жовтня 2020 року, згідно якого кров трупа ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти - В та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВ0. Він відноситься до категорії невидільників (se), що встановлено дослідженням зразка його жовчі (т. 1 а. кримінального провадження 179-181);

Висновок експерта судово-медичної токсикології № 2182 від 05 листопада 2020 року, згідно якого у крові трупа ОСОБА_9 не виявлений етиловий спирт (Т. 1 а.кримінального провадження 182);

Висновок експерта судово-медичної гістології № 1062 від 10 листопада 2020 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи шматочків внутрішніх органів трупа ОСОБА_9 встановлено субарахноїдальний крововилив прижиттєвого походження з реактивними змінами, без клітинної реакції. Гостре порушення кровообігу: нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів (венозно-капілярне повнокров`я), порушення проникності судинної стінки, порушення реологічних властивостей крові. Набряк легень. Набряк головного мозку. Дифузний кардіосклероз. Атеросклероз артерій. Дистрофічні зміни внутрішніх органів ( т. 1 а. кримінального провадження 182-184);

Протокол проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2020 року складений ст.слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_22 , за участю: свідка ОСОБА_5 , спеціаліста автотехніка ОСОБА_23 , в присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_24 Місто проведення слідчої дії: поворот на с. Бездрик. В ході проведення слідчої дії ОСОБА_5 продемонстрував як і при яких обставинах рухались учасники дорожнього руху, а саме: він та велосипедист, і при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода. Під час слідчого експерименту була складена схема і додана до протоколу (Т. 1 а. кримінального провадження 190-195);

Протокол тимчасово доступу до речей від 05 листопада 2020 року, проведений ст.слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_22 , на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2020 року. Слідча дія проведена в КЗ СОР «СОЦЕМД та МК», за адресою: пров. Громадянський, 4, м. Суми в присутності ОСОБА_25 , в ході якої вилучено картку виклику швидкої медичної допомоги, виклик прийнято з номеру телефону НОМЕР_4 (Т. 1 а. кримінального провадження 197-200);

Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 19/119/9/1-445е від 21 листопада 2020 року, згідно якого встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться в районі осьової лінії дорожньої розмітки проїзної частини, до початку утворення зафіксованого першого уламку пластику чорного кольору та осипу уламків дрібного скла, відносно напрямку в бік м. Полтави, тобто не далі ніж 43,8 м від рівня лінії обраної за повздовжній орієнтир ОМП. В момент первинного контакту кут між повздовженими вісями транспортних засобів був близько 70 + 5 град., розгорнутий ліворуч відносно повздовженої вісі автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 . До висновку додана ілюстративна таблиця (Т. 1 а. кримінального провадження 203-218);

Висновок автотехнічної експертизи № 19/119/9/1-444е від 19 листопада 2020 року, згідно якого на момент експертного огляду автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 встановлено, що технічних несправностей в його робочі гальмівній системі та системі рульового керування методами, що зазначені в дослідній частині виявлено не було. Ходова частина автомобіля знаходиться в технічно несправному стані, що обумовлено встановленням на задню вісь шин різних моделей з різними малюнками протектора. Виявлена від час огляду несправність ходової частини автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 виникла до дорожньо-транспортної пригоди. До висновку додана ілюстративна таблиця (т. 1 а. кримінального провадження 220-229);

Висновок інженерно-транспортної експертизи № 19/119/9/1-466е від 26 листопада 2020 року, згідно якого в даній дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.3, 12.6 «ґ», 31.1 та 31.1 та 31.4.5 «г» ПДР України. Водій автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом. В діях водія автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3, 31.1 та 31.4.5 «г» ПДР України, з яких невідповідність вимогам пункту 12.3 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В дані дорожній ситуації велосипедист повинен був діяти згідно вимог пунктів 9.3, 10.1 та 10.4 ПДР України. За наданих вихідних даних велосипедист мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 . В діях велосипедиста з технічної точки зору , вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. До висновку додана масштабна схема (Т. 1 а. кримінального провадження 232-240);

Висновок автотехнічної експертизи № 314 від 24 грудня 2020 року, згідно якого виходячи з довжини слідів гальмування автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_5 мінімально можлива швидкість визначається 79,0 км/год. Водій автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3, 10.1, 31.4, 31.4.5 ПДР України. Водій автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3, 10., 31.4 та 31.4.5 «г» ПДР України, з яких невідповідність вимогам пункту 12.3 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Велосипедист повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України. Велосипедист мав технічну можливість попередити зіткнення. З технічної точки зору в діях велосипедиста вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України, з яких невідповідність п. 10.1,10.4,10.6 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації велосипедист створив умови небезпечні для руху, а водій автомобіля «Volrswagen Bora», повинен був на них своєчасно реагувати гальмуванням. З технічної точки зору небезпека для руху водія автомобіля «Volrswagen Bora»,виникла на час початку зміни напрямку велосипедистом вліво. Покази водія автомобіля «Volrswagen Bora» щодо швидкісного режиму, перед гальмуванням не позбавлені технічної спроможності . Водій автомобіля «Volrswagen Bora», був вправі розраховувати, що велосипедист буде діяти відповідно до вимог п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України, а велосипедист був вправі розраховувати на те, що водій автомобіля буде виконувати вимоги пунктів 12.3, 10., 31.4 та 31.4.5 «г» ПДР України. Наявність невідповідностей вимогам п. 12.3, 10.1, 31.4,31.4.5 ПДР України в діях водія «Volrswagen Bora» не являється вимушеною і обумовлені лише діями водія автомобіля. До висновку додана схема. (Т. 1 а. кримінального провадження 241-254);

Протокол слідчого експерименту від 14 січня 2021 року проведений заступником начальника відділення СВ Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області за участю підозрюваного ОСОБА_5 , в присутності понятих: ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Слідчий експеримент був проведений в службовому кабінеті № 202 слідчого відділу Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області. В ході слідчої дії, ОСОБА_5 , надав пояснення, виїжджати на місце дорожньо-транспортної пригоди відмовився, вказавши, що повністю підтримує ті вихідні дані, які вказував при проведенні з ним слідчого експерименту в якості свідка, який був проведений на місці і нічого нового йому добавити нема чого (т. 2 а. кримінального провадження 9-16);

Висновок автотехнічної експертизи № 7/314 від 18 січня 2021 року, згідно якого виходячи з довжини слідів гальмування автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 , його мінімально можлива швидкість визначається 79,0 км/год. Водій автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3, 10.1, 31.4, 31.4.5 ПДР України. Водій автомобіля «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія «Volrswagen Bora», д/н НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3, 10.1, 31.4 та 31.4.5 «г» ПДР України, з яких невідповідність вимогам пункту 12.3 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Велосипедист повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України. Велосипедист мав технічну можливість попередити зіткнення. З технічної точки зору в діях велосипедиста вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України, з яких невідповідність п. 10.1,10.4,10.6 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В дані дорожній ситуації велосипедист створив умови небезпечні для руху, а водій автомобіля «Volrswagen Bora», повинен був на них своєчасно реагувати гальмуванням. З технічної точки зору небезпека для руху водія автомобіля «Volrswagen Bora»,виникла на час початку зміни напрямку велосипедистом вліво. Покази водія автомобіля «Volrswagen Bora» щодо швидкісного режиму, перед гальмуванням не позбавлені технічної спроможності. Водій автомобіля «Volrswagen Bora», був вправі розраховувати, що велосипедист буде діяти відповідно до вимог п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України, а велосипедист був вправі розраховувати на те, що водій автомобіля буде виконувати вимоги пунктів 12.3, 10., 31.4 та 31.4.5 «г» ПДР України. Спочатку дії водія автомобіля не відповідали вимогам п. 31.4, 31.4.5 «г» ПДР України, потім дії велосипедиста не відповідали вимогам п. 10.1, 10.4, 10.6, 9.3, 9.4 ПДР України, а потім дії водія автомобіля не відповідали вимогам п. 12.3, 10.1 ПДР України. Наявність невідповідностей вимогам п. 12.3, 10.1, 31.4, 31.4.5 ПДР України в діях водія «Volrswagen Bora» не являється вимушеною і обумовлені лише діями водія автомобіля. До висновку додана схема (Т. 2 а. кримінального провадження 21-33).

В судовому засіданні були допитані експерти.

Експерт ОСОБА_28 , суду пояснив, що у даному кримінальному провадженні ним було проведено дві судові автотехнічні експертизи, висновки яких він підтримує. Вказав, що дані експертизи ним виконувались на підставі Методичних рекомендацій 1988 року. Зазначив, що вихідні дані водія ОСОБА_5 щодо виникнення небезпеки для руху його автомобіля з боку велосипедиста з технічної точки зору є неспроможними, а тому вони не були взяті до уваги. Вказав, що під час проведення експертизи в розрахунок були взяті до уваги взаємне розташування транспортних засобів на початок зміни напрямку велосипедиста. При цьому зазначив, що велосипедист на момент зміни напрямку руху, повертаючи вліво подолав якусь відстань в попутному напрямку автомобіля і ці вихідні дані ним були взяті саме зі слідчого експерименту, проведеного з водієм ОСОБА_5 Пояснив, що є час руху велосипедиста з моменту виникнення небезпечних умов для руху до моменту зіткнення, а є час гальмування з відображенням сліду та час підготовки гальм до дії в конкретній дорожній ситуації. Сума часу гальмування до зіткнення та ситуаційного часу підготовки гальм до дії порівнюється з часом руху велосипедиста, і якщо час руху велосипедиста більший, то гальмування було застосовано несвоєчасно. Посилаючись на п. 12.3 ПДР України зазначив, що якщо виникла небезпека для руху, на неї потрібно реагувати гальмуванням, а у разі виникнення перешкоди - гальмуванням та об`їздом, при цьому водію, при зміні напрямку потрібно впевнитись в безпечності маневру щоб не створити перешкод для інших учасників руху. У даному кримінальному провадженні, водій ОСОБА_5 невчасно застосував гальмування і змінив напрямок руху, а тому не зміг уникнути наїзду. Так, згідно приведеним в розрахунку даними велосипедист, на час початку зміни руху, знаходився на відстані від автомобіля, який рухався, 62,7-64,9 м, що не відповідає тим даним, які вказані водієм. Пояснив, що якщо б навіть водій своєчасно почав гальмування без зміни напрямку руху, то не встиг би зупинити автомобіль, проте велосипедист продовжував би свій рух і наїзду б не сталося.

Експерт ОСОБА_23 , який був допитаний і як спеціаліст, суду пояснив, що він приймав участь в якості спеціаліста під час проведення слідчої дії, а саме слідчого експерименту проведеного з ОСОБА_5 в присутності понятих. Під час проведення слідчої дії всі учасники виїхали на місце події, була нанесена певна слідові картина, слідчий задавав питання водію ОСОБА_5 і на підставі його відповідей була складена схема, де було зафіксовано де саме велосипедист змінив рух, за якою траєкторією рухалися транспортні засоби, з якою швидкістю, де відбувся контакт водія з велосипедистом. Будь якого тиску на ОСОБА_5 не було, він добровільно все розповідав і показував. При замірах використовували рулетку та курвіметр. В подальшому слідчим були надані на ознайомлення протокол слідчої дії та схема, з якими всі учасники слідчої дії були ознайомлені і від будь-кого зауважень не поступало. Дійсно в протоколі були виправлення, але це слідчий самостійно їх виправив, як описку. Як експерт, свій висновок підтримав в повному обсязі, вказав, що експертизу проводив на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, керуючись методичними рекомендаціями затвердженими Кабінетом Міністрів України. Вказав, що у разі ситуації, якщо б наїзд на велосипедиста стався, коли останній рухався не змінюючи напрямку руху, то велосипедист для водія рахувався б як перешкода для руху, а у разі зміни велосипедистом напрямку руху, він для водія автомобіля вже є небезпека для руху і кожній ситуації дії водія різняться. Перешкоду водій повинен об`їхати, а у разі небезпеки - негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу.

За клопотанням прокурора в якості свідка допитаний ОСОБА_14 , який проводив слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_5 , суду вказав на те, що слідчу дію проводив з метою перевірки та уточнення відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки в матеріалах кримінального провадження було проведено слідчий експеримент з ОСОБА_5 , в якості свідка. Наявну слідову інформацію на місці ДТП він особисто фіксував в протоколі огляду місця події та схемі до нього. Фіксувати всі пошкодження та слідову характеристику ДТП він вказував спеціалісту. Чому на знімках спеціаліста відсутній слід колеса велосипеда, який зафіксовано на схемі пригоди, він повідомити не може.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимими доказами протокол слідчого експерименту від 16 жовтня 2020 року проведений з ОСОБА_5 в якості свідка, долучену до нього схему з фототаблицею, що оформлені всупереч вимог КПК України, оскільки мають виправлення та протокол слідчого експерименту від 14 січня 2021 року, який був проведений в кабінеті слідчого. Крім того керуючись практикою ЄСПЛ, за принципом «плодів отруєного дерева», просили визнати недопустимими: висновки експертів №№ 19/119/9/1-444е від 19 листопада 2020 року, 19/119/9/1-466е від 26 листопада 2020 року, 314 від 24 грудня 2020 року, 7/314 від 18 січня 2021 року, оскільки вони були зроблені на підставі невірних вихідних даних.

Прокурор вказує на безпідставність зазначеного клопотання про визнання недопустимими вказаних доказів.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд, визнає здобуті під час досудового розслідування докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні об`єктивними та допустимими.

Так, Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.

Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті в редакції від 13 квітня 2012 року дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Можливість притягнення до відповідальності особи, яка здійснила збирання доказів шляхом істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок чого такі відомості були отримані, про що йдеться у частині третій статті 87 КПК у редакції від 13 квітня 2012 року, також вказує на те, що такі діяння мають бути неправомірними.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 КПК жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно до вимог частини другої цієї статті - кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Тобто законодавцем заборонено стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цій забороні має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Так, пунктом 6 частини другої статті 87 КПК в редакції від 13 квітня 2012 року передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає за потрібне звернути увагу й на те, що в самій назві статті 87 КПК законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_5 , як свідком під час проведення слідчого експерименту з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення його права на мовчання та свободи від самовикриття, суд бере до уваги таке.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_5 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог частини другої статті 9 КПК, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_5 відомостей щодо обставин ДТП за його згодою був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_5 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_5 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування велосипедиста і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_5 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_5 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_5 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим. Не містять спростувань цьому й доводи заяви захисту.

Тільки після отримання висновків експертиз, відповідно до яких було встановлено, що допущені ОСОБА_5 порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, йому було оголошено про підозру - 13 січня 2021 року.

На підставі викладеного та системного тлумачення зазначених норм права, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, суд приходить до висновку про відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_5 , а відтак і відсутність підстав вважати недопустимими доказами відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_5 , як свідком під час проведення слідчого експерименту.

Щодо проведення слідчого експерименту не на місці події:

По-перше, положення ст. 240 КПК не вимагають від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події злочину (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 липня 2022 року (справа № 607/12407/16-к, провадження № 51-5986км20).

По-друге, слідчий експеримент від 14 січня 2021 року проведений заступником начальника відділення СВ Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області за участю підозрюваного ОСОБА_5 , в присутності понятих: ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Слідчий експеримент був проведений в службовому кабінеті № 202 слідчого відділу Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області. В ході слідчої дії ОСОБА_5 надав пояснення, виїжджати на місце дорожньо-транспортної пригоди відмовився, вказавши, що повністю підтримує ті вихідні дані, які вказував при проведенні з ним слідчого експерименту в якості свідка, який був проведений на місці і нічого нового йому добавити нема чого, а тому проведення слідчого експерименту у приміщенні слідчого відділу Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області не свідчить про недопустимість його результату як доказу.

Щодо того, що слідчі експерименти мали ознаки допиту і показань, суд звертає увагу на те, що отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК), суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

При цьому об`єднана палата зауважила, що термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу. Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема, протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 зазначила:

Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження частина 2, загибель кількох осіб частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1)вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад злочину, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Кваліфікація дій обвинувачених судом.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії кваліфікує за

ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує як джерело права і відповідні рішення Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), високий суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.), суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини та характер вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, порушення ПДР України і безпосередньо самим потерпілим.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на 3 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого за розміром покарання або із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом не встановлено. Даних про наявність обставин, що з огляду на положення ст. 66 КК України, можуть бути визнані пом`якшуючими покарання, матеріали кримінального провадження не містять.

Суд вважає, що покарання ОСОБА_5 за санкцією частини статті КК України у визначених межах, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вирішення цивільних позовів.

Щодо розв`язання позовних вимог суд, виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При розв`язанні зазначеного цивільного позову суд виходить з наступних положень закону.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вирішуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд вважає, що їх позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що потерпілою ОСОБА_10 були понесені матеріальні витрати, які вона оцінила в розмірі 44820 грн 06 коп.

Разом з цим суд вважає, що цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню в розмірі 8066 грн, а саме витрати на поховання чоловіка - ОСОБА_9 , в іншій частині потерпілою не надано належних та допустимих доказів. Щодо цивільного позову в частині моральної шкоди, суд з урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_10 , враховуючи її психоемоційні переживання, понесені нею внаслідок втрати чоловіка, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиллях направлених для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про те, що компенсація моральної шкоди повинна бути визначена в грошовій сумі у розмірі 150 000 гривень, яку слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_10 .

Цивільний позов ОСОБА_11 в частині моральної шкоди, суд з урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань останнього, враховуючи його психоемоційні переживання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про те, що компенсація моральної шкоди повинна бути визначена в грошовій сумі у розмірі 100 000 гривень, яку слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_11 .

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 необхідно стягнути 5000,00 грн. витрати на правову допомогу, на користь ОСОБА_11 - 5000,00 витрати на правову допомогу та 3000,00 витрати за проведення авто технічної експертизи.

На підставі ст. 128 КПК України і ст. 1206 ЦК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації та КНП «Сумська обласна клінічна лікарня», повністю та стягнути з ОСОБА_5 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 98 грн. 70 коп. - оплата наданих комунальних послуг на користь КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» 7557 грн. 44 коп. - витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_5 необхідно стягнути судові витрати на користь держави за проведення експертиз в розмірі 4903 грн 50 коп.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100,128, 370, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 263,265,ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 (два) роки.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу не обирати.

Строк відбуття покарання рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_5 .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 8066 (вісім тисяч шістдесят шість) гривень - матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) - витрати на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_11 (НОМЕР_11) 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) - витрати на правову допомогу та 3000 ( три тисячі) грн. - за проведення автотехнічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» ( р/р НОМЕР_10 в Філія Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк», ) 7557 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту Фінансів Сумської обласної державної адміністрації (отримувач: ГУК у Сумській області /Сумська обл./24060300, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача 37970404, рахунок отримувача НОМЕР_7 , призначення платежу : «Інші надходження» 98 (дев`яносто вісім) гривень 70 коп.

Речові докази:

автомобіль «Volrswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_8 , синього кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , як невід`ємну частину автомобіля, ЯКІ ЗНАХОДЯТЬСЯ НА ВІДПОВІДАЛЬНОМУ ЗБЕРІГАННІ У ВОЛОДІЛЬЦЯ ОСОБА_29 - залишити останній, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2020 року;

велосипед типу «Україна», який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Сумській області ( м. Суми, вул.. Чернігівська, 16 а) - повернути законному володільцю - ОСОБА_10

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 (тридцяти) діб з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1