ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи №678/842/24
Номер провадження №1-в-678-42/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Летичів, у відсутність осіб, які беруть участь у судовому провадженні, без фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів, клопотання начальника Хмельницького районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до закону відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не працюючого, інвалідність відсутня, якого засудженого вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2024 року, що набрав законної сили 06 серпня 2024 року, за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1 і п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України,

ВСТАНОВИВ:

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

І. СУТЬ ПИТАННЯ, ЩО ВИРІШУЄТЬСЯ СУДОМ

1. 16 вересня 2024 року до суду надійшло вказане подання за змістом якого представник Хмельницького районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області (далі - уповноважений орган з питань пробації) просить привести у відповідність до закону вирок суду відносно засудженого у зв`язку з набранням чинності 09 серпня 2024 року Закону України №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (далі - Закон №3886-IX).

ІІ. ПОЗИЦІЯ ОСІБ, ЯКІ БЕРУТЬ УЧАСТЬ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ

2. 21 жовтня 2024 року представник уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_3 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, подання підтримує і просить таке задовольнити.

3. 22 жовтня 2024 року прокурор ОСОБА_5 подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заперечує щодо задоволення подання уповноваженого органу з питань пробації, оскільки крадіжка, поєднана з проникненням у житло, не є дрібним викраденням чужого майна та не охоплюється складом ст. 51 КУпАП через наявність кваліфікуючої ознаки, яка значно підвищує суспільну небезпеку такого діяння та підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

4. 18 жовтня 2024 року засуджений ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, подання уповноваженого органу з питань пробації підтримує і просить таке задовольнити.

ІІІ. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

5. Як зазначено у п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

В силу абз. 1 ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

6. Згідно ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1). Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

В силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1). Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання (ч. 2).

7. У ч. 1 ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

8. 09 серпня 2024 року набув чинності Закон №3886-IX, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

За змістом цих змін особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Тобто, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

9. Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

У підпункті 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що сума податкової соціальної пільги становить розмір, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

10. Законами України про Державний бюджет України установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01 січня 2022 року - 2481 грн., з 1 січня 2023 року - 2684 грн., з 1 січня 2024 року - 3028 грн.

Отже, податкова соціальна пільга у 2022 році складає 1240,50 грн. (2481 * 50%), у 2023 році - 1342 грн. (2684 * 50%), у 2024 році - 1514 грн. (3028 * 50%).

11. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2022 році становить 2481 грн. (1240,50 * 2), у 2023 році - 2684 грн. (1342 * 2), у 2024 році 3028 грн. (1514 * 2).

12. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №0306/7567/12 зазначено, що припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності (п. 15). Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності (п. 16).

13. У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21 зроблено висновок, що Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

14. 05 липня 2024 року вироком суду ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення 08 квітня 2024 року таємного викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, на суму 3000,00 грн.

V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

15. В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання.

Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України і застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини Кримінального кодексу; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України).

При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання.

Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом.

Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено.

Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи.

Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

16. Зміна до ст. 51 КУпАП (зокрема, Закон № 3886-IX), яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

17. Так, ОСОБА_4 засуджений за діяння, яке у відповідності до вимог Закону №3886-ІХ на даний час не є кримінально-караним, адже вартість викраденого майна складала суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому його слід звільнити від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

18. Щодо позиції прокурора, що кваліфікуючою ознакою вчиненого ОСОБА_4 злочину є незаконне проникнення до житла, суд зазначає наступне.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за частиною третьою статті 185, частиною третьою статті 186, частиною третьою статті 187 КК. Додатково за статтею 162 КК такі дії кваліфікувати не потрібно (абз. 1). Якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за статтею 162 КК (абз. 2).

Так, у даній справі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування були кваліфіковані саме за ч. 4 ст. 185 КК України і з вказаною кваліфікацією погодився й суд.

Під час виконання вироку суду відносно ОСОБА_4 набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Однак, на стадії виконання вироку суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто фактично перекваліфікувати його дії, адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України виключно під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України не передбачено (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України дає право суду під час виконання вироку вирішувати лише питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання на підставі ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України).

При цьому, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21 під час касаційного перегляду на підставі саме ч. 3 ст. 337 КПК України перекваліфікувала дії засудженого.

Враховуючи зазначене, аргументи прокурора про відсутність підстав для задоволення подання уповноваженого органу з питань пробації суд відхиляє.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

19. Подання уповноваженого органу з питань пробації про приведення вироку у відповідність до вимог Закону №3886-IX є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-5, 74 КК України, ст.ст. 2, 7, 107, 110, 369-372, 392-395, 535, 537, 539 КПК України,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2024 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Летичівський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_1