Номер провадження: 11-кп/813/1703/24
Справа № 946/2258/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, №0000063, внесеному до ЄРДР 07 лютого 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця мешканця с. Камянське Арцизького району Одеської області, освіта неповна середня, одруженого, на утриманні одна дитина, тракториста СК «Мукомол», мешканця АДРЕСА_1 , не судимого

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України - штраф одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 4 ст. 358 КК України - штраф п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до вимог ч. 1 п.2 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України через закінчення строків давності.

Провадження у цій частині відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрито.

Остаточно покарання визначено у виді штраф п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, у січні 2019 року, ОСОБА_7 з метою реалізації умислу, направленого на пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, а саме пособництва у виготовленні завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста та його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи та керування транспортними засобами, перебуваючи АДРЕСА_1 та знаючи законний порядок отримання посвідчення водія, порушуючи Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1994 року № 217, відшукав невстановлену особу, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, та надав вищевказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та в електронній формі фотокартку із власним зображенням, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа передала ОСОБА_7 підроблене посвідчення тракториста-машиніста, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлене не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, а саме посвідчення тракториста-машиніста з зазначеним на ньому серійним номером АТ073566 від 29 січня 2019 року, видане Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, що дає право особі керувати транспортними засобами категорії - А1, А2, В1, В2, В3, С, D1, D2, E1, E2, F1, F2, G1, G2, H,за що останній сплатив грошові кошти в сумі 2000 грн.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок - пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою.

Окрім того, 06 лютого 2024 року о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом колісним трактором марки «ЮМЗ-6» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по автодорозі С16 0705 біля с. Кам`янка Ізмаїльського району Одеської області, де був зупинений працівниками поліції для перевірки документів.

У цей момент у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на використання завідомо підробленого посвідчення, а саме завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста, та діючи умисно, для підтвердження своєї особи та права керування транспортним засобом, достовірно знаючи про те, що посвідчення водія з зазначеним на ньому серійним номером АТ073566 від 29 січня 2019 року, видане Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області на ім`я ОСОБА_7 , є підроблене, використав завідомо підроблений документ, пред`явивши його працівнику поліції.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини, фактичних обставин справи, вважає, що вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог КПК України.

Аргументує тим, що суд першої інстанції у порушенням вимог ст. 285 КК України фактично не розглянув клопотання сторони захисту про звільняється від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, однак суд першої інстанції звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності з одночасним призначення покарання за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України.

На підставі наведеного, прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги частково.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не у повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, з моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України, минули строки давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності, з огляду на що, суд першої інстанції, визнав його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, призначив покарання за кожне кримінальне правопорушення та у подальшому звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України через закінчення строків давності, остаточно визначивши покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, та вважає доводи апеляційної скарги прокурора слушними, з огляду на таке.

Діючим КПК передбачено випадки звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання на підставах, передбачених ст.49 КПК України.

Так, відповідними підпунктами ч.1 ст.49 КПК України визначені строки, після спливу яких (з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили) в залежності від тяжкості злочину особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Крім того, ч.5 ст.74 КПК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, положеннями ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вимоги ч. 8 ст. 284 КПК України регламентують, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Як визначено положеннями ч.3 ст.285 КК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Таким чином, в залежності від позиції підозрюваного чи обвинуваченого та за наявності підстав для закриття кримінального провадження вимоги процесуального закону передбачають альтернативні варіанти щодо розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, законодавцем передбачено процесуальне право обвинуваченого відмовитися від закриття провадження та наполягати на дослідженні доказів у справі з метою встановити свою невинуватість.

У такому випадку судове провадження проводиться у загальному порядку і за результатами такого розгляду суд постановляє вирок: у разі недоведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення виправдувальний; у разі доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувальний, та звільняє таку особу від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК України.

Тоді як заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та стадії судового розгляду передбачає, що обвинувачений фактично відмовляється від такої процедури, а закриття кримінального провадження з цих підстав не вказує про його невинуватість, тобто не реабілітує його за вчинені дії.

При цьому за умови, що обвинувачений наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак не визнає вину за пред`явленим обвинуваченням, не звільняє суд від обов`язку невідкладно розглянути таке клопотання та задовольнити його за наявності для цього підстав, та позбавляє можливості досліджувати докази у справі, враховуючи, що розгляд такого клопотання для суду є першочерговим.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 17 лютого 2022 року (справа № 752/23954/18).

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції виконано не було, оскільки після заявлення захисником ОСОБА_9 клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч.5 ч.1 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 150 т. 1), яке було підтримане обвинуваченим у судовому засіданні (а.с.156-159 т. 1), суд не перейшов до вирішення вказаного клопотання.

Недотримання судом першої інстанції імперативної норми, передбаченої ч. 4 ст. 286 КК України, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та позбавило ОСОБА_7 можливості звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

З огляду на наведене, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.

Крім того, згідно вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до 49 КК України визначено підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Відповідно до сформульованого судом обвинувачення, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок у січні 2019 року, тобто на момент постановлення вироку суду першої інстанції минуло три роки, що визначені для даної категорії кримінальних правопорушень відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_7 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день винесення оскарженого вироку, минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2024 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України, у порядку ч.2 ст. 404 КПК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, ст.49 КК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, №0000063, внесеному до ЄРДР 07 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, скасувати в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України.

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК.

Вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4