Номер провадження:1-в/521/1161/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси 19.09.2024 року надійшло подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі. До набрання вироком суду законної сили застосувано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши засудженого під варту в залі суду.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту набрання вироком суду законної сили.

Зарахувано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час судового провадження з 02.07.2024 року по день набрання вироком суду законної сили.

У зв`язку з тим, що набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, просить привести у відповідність з цим законом вищезазначений вирок відносно ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 подання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав за можливе подання задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що дане подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Миколаївського районного суду Одеської області за ч.4 ст.185 КК України від 02.07.2024 року до покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до вироку Миколаївського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року судом встановлено, що 09.02.2024 року близько 16-00 годині (більш точного часу встановити не вдалося), маючи намір заволодіти чужим майном, прибув до нежилого домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 . ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу, безперешкодно зайшов на частково не огороджену територію присадибної ділянки городу, вказаного нежилого домоволодіння, де шляхом демонтажу таємно викрав частину огорожі металевої сітки «Рябіца» розміром 7 м. х 1.20 м. б/в., вартістю 1 метра металевої сітки «Рябіца» 94 гривень 50 копійок, загальною вартістю 661 гривня 50 копійок, яка належать ОСОБА_6 , чим спричинив своїми злочинними діями матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (надалі Закон № 3886ІХ)

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, судом встановлено, що станом на 09.02.2024 рік вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме станом на 01.01.2024 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 3028 грн. В той час як вартість викраденого чужого майна ОСОБА_4 09.02.2024 року склала 661 грн. 50 коп., що виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Частиною 1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу, що визначено положеннями ст.74 КК України.

Пункт 13 ч.1 ст.537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст.74 КК України.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст.5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого усунута, останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року. Станом на час розгляду подання засуджений відбув покарання у виді позбавлення волі 2 місяці 29 дні.

На підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ, керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№ 14)» - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1