Провадження № 1-кс/344/8426/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000031 від 02 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2024 року заявник ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000031 від 02 лютого 2024 року.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 02 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-5 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2024 року накладено арешт, в тому числі на грошові кошти у сумі 22450 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят) доларів США та 10850 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят) євро, грошові кошти у сумі 263600 (двісті шістдесят три тисячі шістсот) гривень.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року накладено арешт, в тому числі на предмети, схожі на долари США у загальній сумі 25271 доларів США.

Заявник зазначає, що є приватним підприємцем. Вилучені грошові кошти не є предметом незаконного збагачення, а є її особистими коштами, які набуті внаслідок підприємницької діяльності.

Станом на даний час чоловіку заявника ОСОБА_7 нагально потрібні кошти для здійснення хірургічного втручання. Також він є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_8 тяжко хворіє та має онкологічне захворювання.

За наведених обставин заявник просить скасувати арешт з грошових коштів у сумі 22 450 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят) доларів США та 10850 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят) євро, грошові кошти в сумі 263600 (двісті шістдесят три тисячі шістсот) гривень.

Протоколом повторного автоматичного визначення слідчого судді від 27 листопада 2024 року дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Заявник у судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання на підставах, викладених у клопотанні, просив суд задовольнити вимоги клопотання у повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор просив суд у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Судом встановлено, що 05 червня 2024 року старшим слідчим П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000031 від 02 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-5 Кримінального кодексу України, винесено постанову про визнання речовими доказами, у тому числі грошові кошти у сумі 22450 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят) доларів США та 10850 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят) євро, грошові кошти у сумі 263600 (двісті шістдесят три тисячі шістсот) гривень.

06 вересня 2024 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зверталися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з клопотанням про скасування арешту майна, а саме: з грошових коштів у сумі 22 450 доларів США та 10 850 Євро, грошових коштів у сумі 263 600 гривень.

За результатами розгляду даного клопотання Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 22 жовтня 2024 року прийнято ухвалу, якою відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Слідчий П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_9 звертався до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з клопотанням про передачу майна в управління, в якому просив передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління речові докази, а саме грошові кошти в сумі 22450 доларів США, 10850 євро, 263600 гривень, які вилучені 04 червня 2024 року в ході проведення у кримінальному провадженні № 0000031 санкціонованого обшуку за місцем знаходження нерухомого майна, що належить дружині ОСОБА_7 ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року клопотання задоволено, передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління речові докази, а саме грошові кошти в сумі 22450 доларів США, 10850 євро, 263600 гривень, які вилучені 04 червня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем знаходження нерухомого майна, що належить дружині ОСОБА_7 ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частина друга статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина четверта статті 170 Кримінального процесуального кодексу України зазначає, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Як визначено у частині одинадцятій статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), пункт 57, та «East West Alliance Limited», пункт 188). При цьому має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, пункт 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Заявником ОСОБА_6 у клопотанні не наведено достатньо належних та допустимих доказів про те, що дані кошти є саме її особистою власністю.

Надані заявником докази (податкові вимоги, заява про реструктуризацію боргу, товарні чеки про придбання майна, рахунки, тощо) не свідчать про походження вилучених під час обшуку коштів, а також не підтверджують право власності заявника на ці кошти.

Також заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано та що у подальшому арешті грошових коштів відпала потреба, а також на даному етапі слідчим суддею не встановлено даних, які б не виправдовували на теперішній час втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що триває слідство стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , під час якого можуть бути встановлені докази та надано перевірку тим чи іншим обставинам.

За висновком слідчого судді, скасування арешту майна на даний час може зашкодити ходу досудового розслідування у кримінальному провадженні й не сприятиме його дієвості та досягненню мети кримінального провадження, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя зауважує, що в рамках кримінального провадження арешт майна здійснено саме з метою забезпечення можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відтак, враховуючи вищенаведене та те, що заявником не доведено обставин, що арешт накладено необґрунтовано та/або у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, слідчий суддя дійшла висновку про відмову у задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 174, 309, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000031 від 02 лютого 2024 року - відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 03 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1