Справа № 274/3874/21 Провадження №1-кс/0274/1505/24

У Х В А Л А
"27" серпня 2024 р. м. Бердичів
в с т а н о в и в :
Вважає, що постанова дізнавача є передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного Кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного. Так, вказує, що з травня 2023 року по серпень 2024 року її не запрошували до поліції. Твердження дізнавача ОСОБА_4 про допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 їй не зрозумілі, оскільки про вказаних свідків їй нічого не відомо. Дізнавач не бачила свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких вона підозрює у скоєнні злочину, зокрема, що останні викрали гроші, що належали її сестрі ОСОБА_10 . На її думку, органом досудового розслідування не вжито усіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного розслідування; не проведено ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі; її клопотання провести допит свідків у її присутності, залишилися не виконаними.
Зазначає, що це сьома постанова дізнавача про закриття вказаного кримінального провадження, яка за змістом аналогічна попереднім, та які були скасовані.
В судовому засіданні скаржниця заявлені у скарзі вимоги підтримала та просила скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, оскільки у даному кримінальному провадженні дізнавачем не проведено всіх необхідних слідчих дій, не проведено допит заявленого свідка ОСОБА_8 у її присутності. Додатково зазначила, що про крадіжку грошей їй відомо зі слів покійної сестри. В сестри викрали 7500 грн. та 1500 дол. США, частину коштів повернули.
Дізнавач СД Бердичівського РВП ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Згідно узагальнень Вищого спеціалізованого суду України "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування", під час розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження слідчі судді враховують положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до статтей 2, 284 КПК України.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин.

Згідно витягу з ЄРДР за № 0000097: 12.09.2020 р. на підставі ухвали слідчого судді внесено відомості до ЄРДР за фактом скоєння крадіжки грошей невстановленою особою у ОСОБА_3 . Сума збитку встановлюється.

З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 від 17.09.2020 р. вбачається, що 10.01.2020 р. сусіди прибігли до її помешкання та сказали, що сестра ОСОБА_11 впала у себе в квартирі. ОСОБА_3 побігла до сестри та викликала лікарів, які повідомили, що в Раїси стався інсульт і її паралізувало. Через деякий час до ОСОБА_12 приїхала племінниця ОСОБА_13 та запропонувала найняти доглядальницю, на що ОСОБА_3 погодилась. Ніякого контракту та договору вони з доглядальницею не заключали. Так, ОСОБА_14 доглядали її кума ОСОБА_15 , та ОСОБА_8 . На початку лютого 2020 року знову прибігли сусіди та повідомили, що ОСОБА_16 і що вона кричить. Коли ОСОБА_3 прибігла до сестри, то почула як остання кричить « ОСОБА_17 » та вказала на доглядальницю ОСОБА_18 зі словами: «Ця взяла долари». Потім сказала, що ОСОБА_15 вкрала гривні. Вище вказані кошти лежали на тумбочці у коричневій сумочці в сумі 1500 доларів купюрами по 100 доларів та 7500 грн, купюрами по 500 грн 15 шт.

З матеріалів кримінального провадження та постанови дізнавача СД Бердичівського РВП ОСОБА_4 від 25.07.2024 р. вбачається, що органом дізнання було проведено допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 10.11.2020 р. вбачається, що вона працювала у геріатричному пансіонаті м. Бердичева. В двадцятих числах січня 2020 року їй зателефонувала жінка на ім`я ОСОБА_18 та попросила здійснювати догляд за лежачою після інсульту тіткою, на що вона погодилась. Вона до 14.02.2020 р. працювала та доглядала за ОСОБА_21 , за що остання дала їй 200 доларів 100 за пророблену роботу і 100 за місяць вперед та попросила ще місяць її доглядати. Але 14.02.2020 р. прийшла раніше невідома жінка ОСОБА_22 та повідомила, що вона сестра ОСОБА_12 та її послуг більше не потребують. Після цього 18.02.2020 р. ОСОБА_22 прийшла до неї на роботу та в кабінеті директора звинуватила ОСОБА_8 в крадіжці грошей покійної сестри, але остання заперечила та повернула того ж дня їй 100 доларів, а саме ті, котрі ОСОБА_11 дала їй за місяць вперед, а решту 100 доларів залишила собі за пророблену роботу.

Згідно заяви ОСОБА_8 від 10.11.2020 р. остання відмовилась від одночасно допиту між нею та ОСОБА_23 .

З протоколу допиту свідка ОСОБА_19 від 09.12.2020 р. вбачається, що у її куми ОСОБА_10 в січні місяці 2020 року стався інсульт і її паралізувало. Протягом тривалого часу вона її доглядала. В подальшому племінниця ОСОБА_24 - ОСОБА_13 найняла доглядальницю з ОСОБА_25 пансіонату ОСОБА_18 , котра приходила та доглядала Раїсу, та яка їй на зберігання принесла гроші в сумі 7500 грн, за які остання написала розписку, що вони в неї на зберіганні. В січні місяці вона прийшла до ОСОБА_12 та остання сказала, щоб ОСОБА_26 принесла кошти назад, що вона і зробила. За кошти, котрі були в неї на зберіганні, вона купляла памперси для Раї та продукти харчування, ліки, коли періодично доглядала її, а решту при сусідах, котрі були свідками, віддала.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 03.03.2021 р. вбачається, що він дуже давно знає Фокіну ОСОБА_26 , так як вона є другом його родини та, зі слів останньої, вона доглядала ОСОБА_14 . В кінці січня 2020 року він попросив ОСОБА_26 повернути його блендер. Вказаний блендер знаходився у квартирі покійної ОСОБА_27 . Коли вони прийшли до вказаної квартири, ОСОБА_26 повертала останній кошти, як зрозумів ОСОБА_20 , це ті кошти, котрі ОСОБА_24 дала для неї раніше на зберігання. В ході цього вона також на аркуші паперу розписала всі витрати на ліки, памперси та харчування, а решту повернула Раїсі.

З протоколу одночасного допиту між ОСОБА_19 та ОСОБА_3 від 21.09.2021 р. вбачається, що ОСОБА_3 продовжувала наполягати та звинувачувати ОСОБА_19 в крадіжці грошових коштів в розмірі 7500 грн у покійної ОСОБА_10 . ОСОБА_19 відповіла, що, дійсно, вона доглядала ОСОБА_10 після інсульту. В подальшому приїздила до ОСОБА_24 племінниця ОСОБА_28 , яка найняла доглядальницю ОСОБА_8 , а ОСОБА_19 на зберігання залишила кошти Раїси 7500 грн. За ці кошти остання купувала памперси, продукти харчування, пелюшки, медикаменти, залишала кошти доглядальниці ОСОБА_18 та сусіду ОСОБА_29 за уколи, решту 2 000 грн вона повернула Раїсі в присутності сусіда ОСОБА_30 , який приходив разом зі нею по свій блендер. ОСОБА_19 знає, що ОСОБА_10 щось кричала, що доглядальниця вкрала якісь кошти, пізніше від сусідів вона дізналась, що 18.02.2020 р. Раїса померла.

З протоколів допиту свідка ОСОБА_6 від 19.06.2022 р. та ОСОБА_7 від 19.06.2022 р. вбачається, що по сусідству з ними раніше проживала жінка похилого віку на ім`я ОСОБА_11 , яка постійно хворіла. Про те, що в ОСОБА_10 в квартирі були кошти, а саме 1500 доларів США, їм не відомо, так як остання їм цього не повідомляла, про крадіжку грошей у ОСОБА_10 дізналися вперше від працівників поліції.

З матеріалів кримінального провадження № 0000097 вбачається, що ухвалами слідчих суддів Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області неодноразово, зокрема, від 24.06.2021 р., 31.05.2022 р., 13.10.2022 р., 19.01.2023 р. скасовувались постанови дізнавачів про закриття кримінального провадження.

Також постановою прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_31 від 24.05.2023 р. було скасовано постанову дізнавача СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 08.05.2023 р. про закриття кримінального провадження № 0000097, як необґрунтовану, матеріали направлено начальнику СД Бердичівського РВП для організації досудового розслідування.

24.05.2023 р. прокурором ОСОБА_32 надано письмові вказівки працівникам поліції: встановити особу, яка причетна до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та, в разі встановлення, зібрати характеризуючі матеріали; встановити місцезнаходження ОСОБА_8 ; допитати в якості свідків сусідів, що мешкають в квартирах поряд з ОСОБА_8 ; допитати в якості свідків сусідів ОСОБА_3 щодо її характеристики та з приводу викрадених коштів; зібрати характеризуючі дані щодо ОСОБА_3

21.02.2024 р. прокурором ОСОБА_32 також надано письмові вказівки дізнавачу ОСОБА_4 : встановити місцезнаходження ОСОБА_8 , витребувати відповідь з прикордонних служб щодо перетину кордону останньою; надати запит до Центра обслуговування платників податків Бердичівської ДПІ ГУ ДПС у Житомирській області щодо нарахування грошових коштів стосовно ОСОБА_8 ; виконати слідчі дії, зазначені у винесених ухвалах суду, в тому числі, щодо проведення слідчих дій з ОСОБА_20 , ОСОБА_8 ОСОБА_33 ; встановити остаточну суму збитку завданим кримінальним правопорушенням; встановити можливих свідків передачі коштів ОСОБА_8 - ОСОБА_3 .

В ході здійснення досудового розслідування згідно матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування отримано характеризуючі дані на ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , допитано свідків, вживались заходи щодо місцезнаходження ОСОБА_8 , однак її місцезнаходження не встановлено.

Із заяви ОСОБА_34 від 03.01.2024 р. вбачається, що остання відмовилась від одночасного допиту між нею та ОСОБА_23 .

Окрім того, встановлено, що матеріали кримінального провадження № 0000097 не містять будь-яких клопотань заявниці щодо проведення органом дізнання процесуальних дій.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України наступає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на "їхніх очах", але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив. Ставлення винного до завданої ним потерпілому значної шкоди може бути як умисним, так і необережним.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило, крадіжка вчиняється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо). Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб, але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них.

В свою чергу, кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

09.08.2024 р. набрав чинності Закон України № 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів". Законом змінено поняття «вартості викраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

На даний час мінімальна сума вартості викраденого майна, як ознака кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повинна становити не менше 3028 гривень.

При цьому, матеріали скарги та матеріали кримінального провадження не містять належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_19 крадіжки грошових коштів у ОСОБА_10 , оскільки відсутні докази на доведення суб"єктивної та об"єктивної сторони вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відсутні докази щодо викраденої суми грошових коштів, таємного способу вилучення такого майна.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 отримала кошти за догляд хворої ОСОБА_10 особисто від останньої (фактично від потерпілої, власника грошових коштів) за відпрацьований місяць і за місяць наперед. За вимогою ОСОБА_3 ОСОБА_8 повернула частину коштів за невідпрацьований час.

В свою чергу, ОСОБА_19 отримала грошові кошти від племінниці померлої ОСОБА_35 , а не від ОСОБА_10 , які зберігались у ОСОБА_19 . При цьому, частину коштів було повернуто сестрі покійної ОСОБА_10 - ОСОБА_3 у присутності свідка ОСОБА_20 .

При цьому, слідчий суддя критично ставиться до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 , зі змісту якого встановлено, що остання не була прямим свідком того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 здійснили крадіжку грошових коштів у її сестри ОСОБА_12 . Про вказані обставини вона дізналася зі слів сестри. Таким чином, прямим свідком подій, викладених у скарзі, була померла ОСОБА_10 .

В матеріалах кримінального провадження містяться також рапорти працівників поліції, з яких вбачається, що свідків, які могли б підтвердити факт крадіжки грошових коштів саме у ОСОБА_3 та їх суму, під час розслідування встановити не представилось можливим.

Також слідчий суддя зазначає, що до ЄРДР внесено відомості за фактом крадіжки грошових коштів у ОСОБА_3 , тоді, як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що грошові кошти, ймовірно, належали ОСОБА_10 , яка мала б бути фактичною потерпілою в даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, встановлено, що матеріали скарги та матеріали кримінального провадження не містять належних доказів на підтвердження у діях ОСОБА_8 та ОСОБА_19 суб"єктивної та об"єктивної сторони вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, можливих свідків, котрі б бачили момент крадіжки встановити не представилось можливим, відсутні докази щодо викраденої суми грошових коштів та таємного способу їх вилучення.

При цьому, на спростування доводів скарги, слідчий суддя вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні протоколи допиту свідків, які не підтверджують факту скоєння крадіжки грошових коштів у ОСОБА_10 .

Поміж тим, ініціатором скарги будь-яких вагомих доказів та підстав на спростування висновків органу досудового слідства суду не надано, не встановлено їх в судовому засіданні і слідчим суддею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення/ проступку.

Таке рішення дізнавачем прийнято на виконання вимог закону, з підстав, зазначених у ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відтак, враховуючи викладене, слідчий суддя погоджується з доводами дізнавача щодо законності винесення постанови про закриття кримінального провадження, оскільки дізнавачем повно, всебічно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження, проведено ряд слідчих (розшукових) дій та зібрані у передбаченому законом порядку докази, проаналізовано обставини кримінального провадження, вжито всіх необхідних заходів з метою встановлення істини по справі.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що винесена дізнавачем постанова про закриття кримінального провадження від 25.07.2024 р. є мотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

За таких обставин у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області від 25.07.2024 р. про закриття кримінального провадження № 0000097 від 12.09.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру

На підставі викладеного, керуючись статтями 303-304, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області від 25.07.2024 р. про закриття кримінального провадження № 0000097 від 12.09.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1