н/п 1-кп/766/3636/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

(повний текст)

08.10.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , (в режимі відеоконференції)

захисниці ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000860 від 17.07.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, Кримінального кодексу України (далі КК)

В С Т А Н О В И В :

Прокурором, у зв`язку з закінченням строку запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 (дата закінчення 10.10.2024), на підставі частини третьої ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК), подано клопотання від 03.10.2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк два місяці без визначення застави.

І. Позиція сторони обвинувачення

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого кримінального правопорушення, насильницького характеру, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, що свідчить про те, що ОСОБА_4 становить підвищену небезпеку, оскільки тяжкість покарання дають підстави вважати можливим незаконний вплив обвинуваченого на свідків, ухилення від суду, продовження злочинної діяльності.

Тобто прокурор вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на реальність та актуальність ризиків, передбачених частиною ст. 177 КПК України, зокрема:

п. 1 (переховування від суду) підтверджується тим, що ОСОБА_4 усвідомлює неминучість призначення покарання у разі визнання його винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, пов`язаного з позбавленням волі за вчинення особливо тяжкого злочину, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків та той факт, що міра покарання яка йому загрожує передбачає реальне позбавлення волі на тривалий строк;

п. 3 (незаконний вплив на свідків, потерпілих) на думку прокурора, оскільки останні є його знайомими, які проживають в одному із ним населеному пункті, при цьому обвинуваченому відоме їх місце проживання, то у разі перебування на волі, останній матиме реальну можливість здійснити вплив на свідків з метою спотворення відомостей, які ці свідки надали у своїх свідченнях органу досудового розслідування.

При встановленні наявності зазначеного ризику слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК);

п. 5 (вчинення іншого кримінального правопорушення, продовження злочинної діяльності) прокурор вважає, що про це може свідчити те, що ОСОБА_4 у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу матиме сприятливі умови для подальшого вчинення кримінальних правопорушень. Окрім цього, необхідно враховувати те, що обвинувачений не має встановлених постійних законних джерел заробітку, що спонукатиме останнього до вчинення нових кримінальних правопорушень;

Також прокурор переконує, що при вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого альтернативного заходу, слід виходити з того, що жоден із більш м`яких заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК та не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків. Тому з метою запобігання протиправній поведінці ОСОБА_4 , уникнення настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, а також з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, є необхідним продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

ІІ. Позиція сторони захисту

Сторона захисту проти клопотання прокурора не заперечувала, однак захисниця подала клопотання про зміну умов запобіжного заходу і переведення обвинуваченого на гауптвахту Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 за N? 270 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_4 призначено за штатом воєнного часу до військової частини НОМЕР_1 на посаду водія відділення радіолокаційної розвідки радіотехнічної батареї 2 підрозділу групи підрозділів цієї ж військової частини.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 N? 3352-XII, у період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

На теперішній час обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою умовах Миколаївського слідчого ізолятору без урахування його статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Листом ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 24.09.2024 N? 20/4-2323/ захисника ОСОБА_4 повідомлено, що ув`язненого ОСОБА_4 , який має статус військовослужбовця Збройних Сил України, може бути поміщено до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних Силах України, лише на підставі винесення відповідної ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області.

За таких підстав захисниця просила змінити умови запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та перевести ОСОБА_4 з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» на гауптвахту Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В Кримінальному процесуальному кодексі поняття «обґрунтована підозра» не розтлумачено, проте відповідно до частини шостої ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі, застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини Суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» застосовується з метою уникнення порушення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) і за узагальненим тлумаченням визначається, як наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», від 21.04.2011, заява № 42310/04, пункт 175).

Під час судового провадження, за наявності обвинувального акта на розгляді суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» дотримано. Однак виконання цієї умови не звільняє сторону обвинувачення від доказування наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, відповідно до частини першої ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або/та створитимуть загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи рівень доведеності сторонами провадження обставин, які б могли вплинути на мотиви Суду під час ухвалення рішення щодо зазначеного клопотання, Суд наголошує, що тягар доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу завжди залишається на стороні обвинувачення, оскільки на боці сторони захисту завжди діє презумпція «свободи», сформульована в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції.

Водночас Суд також зауважує, що право на свободу, як і інше право особи (людини) не є абсолютним, відтак може бути обмеженим відповідно до закону. Крім того, з метою уникнення свавілля право на свободу має обмежуватись відповідними зобов`язаннями покладеними на особу, дотримання (виконання) яких унеможливило б порушення прав і інтересів інших осіб, суспільства та держави.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що за змістом приписів ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченого, його право на свободу, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на практику ЄСПЛ Суд, наголошує, що продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, заява N 40107/02, пункт 79)

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, Суд розуміє, що саме існування «обґрунтованої підозри» та вагомість доказів, які її підтверджують (враховуючи і не порушуючи презумпцію невинуватості), а також тяжкість покарання не можуть бути єдиними підставами для продовження строку тримання під вартою, а тому такі обставини мають розглядатися в сукупності з іншими.

В цьому контексті Суд погоджується з прокурором, що необхідно враховувати те, що обвинувачений не має встановлених постійних законних джерел заробітку, що спонукатиме останнього до вчинення нових кримінальних правопорушень. Також Суд бере до уваги зухвалість вчинення злочину, що описано в обвинувальному акті, зокрема це стосується таких обставин: стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, вибір ним випадкової жертви, напад ззаду, обхват шиї потерпілої лівою рукою і нанесення ножових ударів в груди правою рукою, розворот жертви, продовження нанесення ударів ножом спереду.

Наданий час Суд вважає, що обвинувачений являє собою загрозу для суспільства і в разі набуття ним свободи, існує великий ризик того, що він буде намагатися незавершений ним злочин, з причин, що від нього не залежать, завершити.

Водночас, Суд ще раз наголошує, що відповідно до КПК тягар доведення наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, покладається на сторону обвинувачення, однак, в свою чергу, сторона захисту має переконати Суд і довести наявність умов, що мінімізують зазначені ризики і припущення прокурора щодо можливих неправомірних та недобросовісних вчинків обвинуваченого.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд вважає, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», в тому числі доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству.

Відтак, за переконанням Суду тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення (у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне ув`язнення) є вагомою, хоча і не єдиною, підставою спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності поведінку обвинуваченого та припустити, що обставини, які перелічені в ст. 177 КПК можуть настати при обранні більш м`якого запобіжного заходу чи в разі його скасування.

Водночас Суд вважає, що аргументи сторони захисту не були переконливими в тому, що в разі звільнення обвинуваченого з під варти (отримання ним свободи) є умови, за яких останній дотримається (виконає) свої обов`язки щодо недопущення порушення прав та інтересів, як інших осіб, так і суспільства в цілому та держави і не допустить спроб вчинити дії, що передбачені приписами ст. 177КПК.

Виходячи з перелічених обставин у сукупності Суд зауважує, що в даному випадку (виходячи з позиції сторін і ступеню доведеності обставин) обґрунтована наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого без визначення застави.

Крім того, Суд вважає, що наразі зміна умов запобіжного заходу і переведення обвинуваченого з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» на гауптвахту Військової служби правопорядку у Збройних Силах України є недоцільним, оскільки клопотання захисниці з цього приводу є необґрунтованим, оскільки стороною захисту не надано переконливих доказів, що така зміна умов не створить перешкод проведенню судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись статтями 176-178, 183, 197, 199, 315, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

2. Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до «15» листопада 2024 року, включно, без визначення застави.

3. Клопотання захисниці ОСОБА_5 про зміну умов запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

4. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захисниці, Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5),

5. Ухвала підлягає негайному виконанню.

6. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

7. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Повний текст ухвали буде оголошено в приміщенні суду 11.10.2024 року о 08 год. 50 хв.

СуддяОСОБА_1