Провадження № 1-в/625/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши подання начальника Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від покарання, призначеного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Різуненкове Коломацького району Харківської області, громадянина України, учня ПТУ АДРЕСА_1 , не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який засуджений 28 травня 2024 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Коломацького районного суду Харківської області надійшло вищевказане подання начальника Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від покарання, призначеного ОСОБА_4 , який засуджений 28 травня 2024 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України, за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, і якого судом звільнено від відбування покарання з випробуванням, тривалістю 2 (два) роки.

В обґрунтування подання начальник Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 зазначила, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, згідно якого статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, внаслідок чого за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, вважається дрібним викраденням, за що має наступати не кримінальна, а адміністративна відповідальність.

Також, в обґрунтування подання начальник Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 вказала на те, що згідно ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує (декриміналізує) злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають або відбули покарання, але судимість не знято і не погашено, а за правилами, визначеними ч.2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на вищевказані вимоги, а також посилаючись на те, що ОСОБА_4 засуджений 28 травня 2024 року Краснокутським районним судом Харківської області за викрадення 06 жовтня 2023 року майна на загальну суму 763 гривні 00 копійок, тобто на суму, яка не перевищила два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян,начальник Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 просила звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор, посилаючись на наявність визначених законом підстав для звільнення засудженого від призначеного йому покарання, не заперечував проти задоволення подання начальника Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 .

Засуджений ОСОБА_4 просив суд звільнити його від призначеного йому судом покарання, задовольнивши відповідне подання начальника органу пробації.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, представник Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у судове засідання не з`явився, що за правилами, визначеними ч. 5 ст. 539 КПК України, не є перешкодою проведенню судового розгляду подання.

Суд, вислухавши думку кожного із учасників судового розгляду, з`ясувавши доводи, викладені у поданні, а також дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного.

Так, ОСОБА_4 засуджений 28 травня 2024 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України і йому за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, та на підставі ст.75 та ст. 104 КК України ОСОБА_4 судом звільнено від відбування покарання з випробуванням, тривалістю 2 (два) роки.

Водночас за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 357 КК України, ОСОБА_4 призначене покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих доходів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок, яке поглинене покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, призначеним судом за вчинення ним 06 жовтня 2023 року злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень, закріплених у ч. 1 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Як зазначалося вище, ОСОБА_4 засуджений 28 травня 2024 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України.

Вказані кримінальні правопорушення, в тому числі і злочин, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, згідно обвинувального вироку вчинені ОСОБА_4 06 жовтня 2023 року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 2684 гривні 10 копійок, водночас ОСОБА_4 засуджений за крадіжку майна на загальну суму 763 гривні 00 копійок, тобто на суму, яка станом на день вчинення крадіжки є меншою двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються виключно Кримінальним кодексом України, тобто законом про кримінальну відповідальність, шо діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Таке положення цілком узгоджується зі ст. 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) має наступати виключно у випадках, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_4 засуджений 28 травня 2024 року, на теперішній час не може вважатися кримінально караним діянням, позаяк вартість майна, у викраденні якого визнаний винуватим ОСОБА_4 , на момент вчинення крадіжки не перевищила двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно імперативних приписів, закріплених у ч 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на вищевказане, взявши до уваги те, що кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому Краснокутським районним судом Харківської області 28 травня 2024 року, за вчинення злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк (п`ять) років.

Разом з цим кримінальна протиправність діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 357 КК України і у вчиненні якого ОСОБА_4 визнаний судом винуватим, законом про кримінальну відповідальність не скасована, а тому ОСОБА_4 не звільняється від призначеного судом покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок, яке за правилами, визначеними ч.1 ст. 70 КК України, поглинене більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк (п`ять) років, призначеним за вчинення діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, від якого ОСОБА_4 підлягає звільненню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року, ч. 1 та ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 5, 7, 369, 372, 376, 395, 532, 537, 539КПК України,

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Богодухівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від покарання, призначеного ОСОБА_4 , який засуджений 28 травня 2024 року Краснокутським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України, задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного йому покарання у виді позбавлення волі на строк (п`ять) років, призначеного Краснокутським районним судом Харківської області згідно вироку, ухваленого 28 травня 2024 року, за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирок в частині призначеного ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок, згідно вироку, ухваленого Краснокутським районним судом Харківської області 28 травня 2024 року, за вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357 КК України, підлягає виконанню у порядку, визначеному ст. 26 КВК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломацьккий районний суд Харківської області, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1