Номер провадження: 11-сс/813/1657/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси 09.10.2024 про арешт майна у к/п №0001517 від 25.08.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001517 від 25.08.2024 було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 27.08.2024 в ході проведення обшуку автомобіля Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , а саме на мобільний телефон Iphone Pro Max IMEI: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 ; мобільний телефон Iphone невстановленої моделі; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 ; автомобіль Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тримання автотранспорту за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що мобільні телефони можуть містити інформацію, яка може мати значення для досудового розслідування, а автомобіль імовірно використовувався з метою доставки осіб до державного кордону задля його незаконного перетину та може містити сліди осіб, які ними керували та були його пасажирами, відтак є необхідність у проведенні експертних досліджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- клопотання про арешт майна слідчим суддею розглядалося втретє, після того, як двічі поверталося прокурору для усунення недоліків. При цьому, клопотання було подане прокурором в порушенням встановленого 72 годинного строку, більш того до клопотання були надані ті ж самі докази, як і до двох попередніх клопотань. Водночас, слідчий суддя, надаючи оцінку однаковим доказам у кожній ухвалі приходить до різних висновків, зокрема в ухвалі про повернення клопотання прокурору від 05.09.2024 зазначено про те, що прокурором не вмотивованою, який зв`язок має майно третьої особи до зазначеного кримінального правопорушення, в ухвалі про повернення клопотання прокурору від 23.09.2024 зазначено про те, що вказані у клопотання обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання. У оскаржуваній ухвалі зазначено, що «імовірно вилученим під час обшуку автомобілем Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 користувалася особа, яка може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, а тому вказаний транспортний засіб дійсно може містити у собі інформацію щодо організації незаконного перетину державного кордону, яка може бути використана в якості речових доказів в рамках кримінального провадження, зокрема, оскільки транспортний засіб імовірно використовувався з метою доставляння осіб до державного кордону України задля його незаконного перетину, він може містити у собі сліди (нашарування пото-жирового сліду) осіб, що ним керували та були його пасажирами, а тому необхідний для проведення експертних досліджень і використання в ході проведення слідчих дій та встановлення істини по даному кримінальному провадженню». Натомість викладені аргументи є особистими припущеннями слідчого судді та не підтверджені жодними доказами.

- ОСОБА_7 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , який є прикордонником та відповідає за зовсім іншу ділянку державного кордону, на якій не було зафіксовано порушень народним депутатом ОСОБА_10 .. ОСОБА_9 після обшуку був допитаний, пройшов поліграф та станом на 16.10.2024 вони не мать жодного статусу у зазначеному провадженні.

- в ході проведення обшуку ОСОБА_7 було запропоновано добровільно розблокувати телефон та надати його для перевірки працівникам ДБР та у разі відсутності інформації, яка має значення для провадження їй було повідомлено про те, що телефон повернуть. Однак, телефон після огляду був вилучений;

- ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 01.10.2024 було частково задоволено скаргу представника власника майна на бездіяльність співробітників 2 СВ ( із дислокацією в АДРЕСА_2 в частині неповернення вилученого майна і зобов`язано негайно повернути тимчасово вилучене 27.08.2024 майно власнику. Однак, всупереч приписам зазначеної ухвали тимчасово вилучене в ході проведення обшуку майно повернуто не було.

За таких обставин, представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 09.10.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Представник ОСОБА_6 направив на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, викладені доводи підтримав у повному обсязі та повідомив, що наразі майно повернуто власникам, водночас прокурор ОСОБА_11 також звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Відтак, оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилася, відповідно до положень ст. 405, ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд проведено без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ накладенняарешту на майно має бути законним, переслідувати легітимну мету та пропорційним меті, яка переслідується, а не бути надмірним обтяженням для особи.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, 2 СВ ( із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві проводиться досудове розслідування у к/п №0001517 від 25.08.2024 за фактом незаконного перетину державного кордону народним депутатом України ОСОБА_10 . В межах вказаного провадження було повідомлено про підозру ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

З змісту клопотання прокурора вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що можливо причетними до організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України є ряд осіб, серед яких начальник прикордонного оперативно-розшукового відділу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 прикордонного загону ДПСУ ОСОБА_9 .

Підставою для накладення арешту прокурор визначив запобігання можливості приховування, пошкодження, відчуження та знищення майна. Метою арешту було визначено збереження речових доказів.

Приписами до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 172 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У контексті посилання представника на ухвали слідчих суддів від 05.09.2024 та від 24.09.2024, апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку висновкам слідчого судді, які зазначені в зазначених ухвалах, оскільки вони не є предметом апеляційного перегляду.

В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника власника майна відносно того, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу у вказаному к/п, із матеріалів провадження не вбачається відомостей, які би свідчили про те, що вона входить до групи осіб, які імовірно вчинили злочин.

Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що транспортний засіб, свідоцтво до нього та мобільні телефони постановою слідчого ОСОБА_15 від 27.08.2024 визнані речовим доказами, в той же час, наявність самої лише постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту та для висновку про їх відповідність критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, арешт майна необхідно застосувати з метою забезпечення зокрема проведення огляду речових доказів та призначення судових експертиз.

В той же час, приписами ч. 2 ст. 168 КПК України регламентовано, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У цьому контексті апеляційний суд враховує аргументи представник власника майна з приводу того, що ОСОБА_7 не обмежувала доступ до мобільних телефонів.

В той же час, матеріали, які надані апеляційному суду, не містять доказів призначення будь-яких експертиз, окрім того у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення огляду речових доказів, про необхідність проведення якого зазначено у клопотанні про арешт майна.

Додатково варто зазначити, що матеріли клопотання слідчого не містять належного обґрунтування відношення автомобіля марки засобу Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 до зазначеного провадження.

Апеляційному суду не було надано будь-яких додатково встановлених відомостей щодо відношення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до вказаного провадження та відомостей, які б об`єктивно свідчили про необхідність накладення арешту автомобіль та мобільні телефони. Які належать ОСОБА_7 .

Колегія суддів також враховує ту обставину, що наразі вилучене майно повернуто ОСОБА_9 та ОСОБА_16 на виконання ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 01.10.2024, якою було частково задоволено скаргу представника власника майна на бездіяльність співробітників 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР в м. Миколаєві в частині неповернення вилученого майна і зобов`язано негайно повернути тимчасово вилучене 27.08.2024 майно власнику.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1) ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді від 09.10.2024 скасуванню.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 09.10.2024 про арешт майна, яке було виявлено та вилучено 27.08.2024 в ході проведення обшуку автомобіля Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 у к/п №0001517 від 25.08.2024 за ч.3 ст. 332 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 27.08.2024 в ході проведення обшуку автомобіля Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4