Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/529/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , зі змінами, на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та призначено йому покарання в виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - залишено без задоволення.

Витрати за проведення експертиз (які надані суду) по справі в сумі 4 780 грн. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

02.05.2023 року, близько 07 год. 58 хв., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автомобільної дороги в Кропивницькому районі Кіровоградської області, від с. Сасівка в напрямку смт. Компаніївка, проігнорував вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі).

Далі, наближаючись по другорядній дорозі до нерегульованого перехрестя з автодорогою Н-14 в Кропивницькому районі Кіровоградської області, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, проявивши особисту неуважність та безпечність при намірі переїзду нерівнозначного перехрестя, не впевнився в безпеці свого маневру, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та в порушення п. 16.11 ПДР України (16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість)) виїхав на перехрестя, тим саме створив аварійну ситуацію водію автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по автомобільній дорозі Н-14, яка є головною дорогою, та з яким в подальшому на центрі нерегульованого перехрестя відбулося зіткнення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово- медичної експертизи № 688 від 12.08.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки, перелом 5 та 7 ребер справа по передній аксилярній лінії (згідно поведеного МСКТ органів грудної клітки від 02.05.2023 року), закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден голови (обличчя), які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову, задовольнивши позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_11 , Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» - в повному обсязі.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що місцевий суд відхиляючи доводи потерпілого, щодо заявленого ним цивільного позову вказав, що потерпілий припускає, що розмір шкоди становить 250 000 грн. Тобто, в даному випадку, належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілому в зазначеному в цивільному позові розмірі, суду не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, апелянт вважає, що вищезазначені висновки суду першої інстанції є непереконливими, адже згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належать до предмета доказування. Тобто, задля правильного вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілого, суду апеляційної інстанції, насамперед необхідно перевірити, чи було його розглянуто відповідно до закону, в тому числі проаналізувати зміст доказів, якими обґрунтовано доведеність розміру сум, що підлягають стягненню з Відповідачів на користь Потерпілого, а також зазначити правові позиції щодо оцінки таких доказів із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Водночас, основним і найголовнішим аспектом апеляційного провадження є істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, котре перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що полягає в нижченаведеному.

Згідно ч. 2-3 ст. 349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

З врахуванням цього звертає увагу саме на хронології перебігу розгляду даного кримінального провадження місцевим судом.

Так, 19 грудня 2023 року, після призначення судом обвинувального акту до судового розгляду, а також прийняття для спільного розгляду цивільного позову потерпілого та як наслідок залучення в якості відповідачів, обвинуваченого та страхової компанії, судом поміж всього зобов`язано представника потерпілого направити примірники позовної заяви з додатками до неї на адресу останніх.

Після чого 29 грудня 2023 року по завершенню оголошення стороною обвинувачення обвинувального акту та на питання головуючого судді, обвинувачений повідомив, що як пред`явлене йому обвинувачення так і цивільний позов потерпілого він визнає повністю. Однак, судом оголошено перерву задля з`ясування позиції іншого відповідача - страхової компанії, щодо пред`явлених вимог потерпілого.

Далі, 04 березня 2024 року судом за спільною згодою учасників справи, а саме: прокурора, обвинуваченого та представника потерпілого, встановлено порядок дослідження доказів в скороченому вигляді, тобто саме в порядку, що визначений ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як наслідок цього ж дня судом допитано обвинуваченого, котрий повністю підтвердив обставини ДТП та вкотре визнав пред`явлені до нього позовні вимоги.

Після чого, судом в чергове вирішено оголосити перерву задля з`ясування позиції іншого відповідача - страхової компанії. Поміж всього головуючим суддею також роз`яснено обвинуваченому про необхідність добровільного відшкодування потерпілому шкоди.

01 квітня 2024 року, в чергове судове засідання не з`явився до зали судового засідання відповідач - страхова компанія та не повідомив суду про причини неявки, хоча зі слів секретаря та головуючого судді, належним чином повідомлений, в тому числі як повістками так і засобами електронної пошти. Врешті, судом оголошено перерву для направлення представником потерпілого на адреси відповідачів документів, щодо вартості пошкодженого транспортного засобу.

25 квітня 2024 року після дослідження документів наданих представником потерпілого, головуючим суддею повідомлено учасникам провадження, що на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача страхової компанії. За загальним змістом якого останній повністю не погоджується з цивільним позовом потерпілого.

Оскільки примірник відзиву на позовну заяву не отримували ні потерпілий ні його представник, а тому головуючим суддею оголошено його повний зміст у вищезазначеному судовому засіданні. Сам по собі зміст відзиву фактично полягав у необхідності застосування судом положень статей 28, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто жодних нарікань з приводу визначення потерпілим сум шкоди від даного учасника не заявлено.

В наступному судовому засіданні, що відбулось 03 травня 2024 року, обвинувачений повідомив суду, що ним добровільно на користь потерпілого відшкодовано лише 5000,00 грн., після чого судом також роз`яснено обвинуваченому право на закриття кримінального провадження в разі його примирення з потерпілим, тобто про відсутність претензій майнового характеру з боку останнього. В зв`язку з чим судом знову оголошено перерву задля можливого врегулювання цього питання з потерпілим.

Проте, 14 травня 2024 року, під час судового засідання обвинувачений та представник потерпілого повідомили суду, що взаємних умов примирення з потерпілим не досягнуто. Після чого стороною обвинувачення залучено до матеріалів справи документи, що характеризують обвинуваченого, а також досудову доповідь органу пробації, котрі оголошені та досліджені судом безпосередньо. Надалі, учасники повідомили суду, що не мають доповнень до судового слідства та не заперечили проти переходу до судових дебатів, як наслідок відразу кожен мав процесуальну можливість виступу з промовами. По завершенню даного етапу, судом оголошено перерву до 15 травня 2024 року задля надання обвинуваченому права останнього слова.

Як вірно зазначено місцевим судом вартість транспортного засобу потерпілого після дорожньо-транспортної пригоди не визначена, сторони кримінального провадження та потерпілий клопотань про залучення експерта для визначення такої вартості не заявили, а суд, у відповідності до ст.ст. 332,242 КПК України, з власної ініціативи залучити експерта у даному випадку не вправі.

Не заявив такого клопотання і представник цивільного відповідача - страхова компанія, який заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надав доказів того, що визначена потерпілим сума є сумнівною чи непідтвердженою.

В той же час коли обов`язок представити ці докази, у разі заперечення проти позову з цієї підстави, покладається саме на відповідача, адже ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, повертаючись до визначеного судом порядку розгляду даного кримінального провадження, а саме в порядку спрощеного (ч. 3 ст. 349 КПК України), місцевий суд визначаючи обсяг та порядок дослідження доказів, якщо сторони погодилися на застосування зазначеної процедури судового розгляду, мав виходити з безумовного обов`язку досліджувати лише докази щодо обставин, які оспорюються сторонами, що не перешкоджало суду у разі з`ясування неправильності розуміння учасниками судового провадження змісту інших обставин, які підлягають доказуванню, змінити такі обсяг та порядок.

Виходячи з наведеного апелянт вважає, що в означеній ситуації, тобто за наявності відзиву на позовну заяву від страхової компанії, що власне і свідчить про незгоду даного учасника кримінального провадження з обставинами, які відносяться до предмету доказування, а саме розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України), все це призвело до передумов в необхідності зміни обсягу доказів та порядку їх дослідження, згідно до ч. 2 ст. 349 КПК України.

Проте, головуючим суддею не ставилось на обговорення питання, щодо доцільності зміни порядку дослідження доказів, саме після надходження від відповідача - страхової компанії, відзиву на позовну заяву.

З іншого боку, виходячи із закріпленого у ст. 26 КПК України, принципу диспозитивності, суд в дійсності позбавлений можливості, навіть у випадку, коли він виявив відсутність висновку експерта із визначенням розміру матеріальних збитків, самостійно, з власної ініціативи залучити експерта і усунути цей недолік досудового слідства.

Однак апелянт наголошує на тому, що обов`язковою передумовою є порядок розгляду кримінального провадження, спрощений чи загальний.

Як наслідок вважає, що саме не дотримання місцевим судом вищезазначеного спричинило до порушення одних із загальних засад кримінального провадження - рівність перед законом і судом та диспозитивність (п. 3, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України). До речі котре в свою чергу тісно пов`язується з положеннями ч. 1 ст. 332 КПК України, а саме право потерпілого заявити клопотання про проведення експертизи.

Також зауважує, що районний суд призначаючи обвинуваченому покарання, врахував одну із пом`якшуючих обставин - часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди. В той же час, приймаючи рішення про відмову в задоволені позову потерпілого, вказано на те, що шкода є недоведеною потерпілим в межах цього провадження. Тому вважає, що висновки суду є суперечливими між собою та як наслідок вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в ньому не наведено достатніх підстав для відмови в задоволені позовних вимог потерпілого.

В змінах до апеляційної скарги, представник потерпілого просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову, задовольнивши позовні вимоги потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_8 , Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» в наступному порядку:

Стягнути з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_10 65 052,90 грн.;

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_10 160 000,00 грн.;

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 11 004,88 грн. в якості витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи;

Вирішити долю речового доказу автомобіля марки «Volkswagen Passat» BT 6055 AK.

Зазначає, що в раніше поданій апеляційній скарзі міститься клопотання про вирішення питання, щодо призначення судової експертизи для визначення розміру завданої потерпілому шкоди.

Натомість, зазначає, що 20 серпня 2024 року судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на замовлення представника потерпілого підготовлено висновок №СЕ-19/112-24/9985-АВ.

Вважає, що вищезазначений документ і є тією обставиною, котра фактично стала відомою після ухвалення вироку місцевим судом, а тому як наслідок має бути оцінена судом апеляційної інстанції при розгляді даного кримінального провадження, що узгоджується з висновком Суду Касаційної інстанції у справі №686/17341/18 від 24 серпня 2022 року.

В запереченні, представник ПАТ «АК Омега», просить вирок суду першої інстанції залишить без змін, а апеляційні вимоги представника потерпілого без задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу зі змінами, а саме в частині вирішення питання речових доказів, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши обґрунтування поданої апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги представника потерпілого виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції приписів ч.3 ст. 349 КПК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони суперечать матеріалам провадження.

Як убачається з журналу судового засідання 29.12.2023 в судовому засіданні вирішено обсяг та порядок дослідження доказів по кримінальному провадженню, зокрема прийнято рішення про дослідження усіх доказів по кримінальному провадженню.

В подальшому, в судовому засіданні 04.03.2024, суд з`ясувавши думку учасників процесу, прийняв рішення про зміну обсягу та порядку дослідження доказів, а саме: допитати обвинуваченого, дослідити експертизи, страховий поліс, дані, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції після дослідження письмових доказів по справі, в тому числі і щодо обґрунтованості заявленого цивільного позову, зауважив представнику потерпілого про необхідність обґрунтування його розміру. Проте, представник потерпілого заперечив щодо необхідності залучення спеціаліста, проведення експертиз, тощо.

Таким чином, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Порушення судом першої інстанції приписів ч.3 ст. 349 КПК України, як про те зазначає апелянт, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно незаконності вироку щодо необґрунтованої відмови у задоволенні заявленого цивільного позову, апеляційний суд виходить з наступного.

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого, суд першої інстанції виходив з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілому в зазначеному в цивільному позові розмірі, суду не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц, суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Згідно ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": 30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

З наданого представником потерпілого висновку експерта № СЕ-19/112-24/9985-АВ від 20.08.2024 убачається:

-ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 02.05.2023 становить 230052,90 грн. (двісті тридцять тисяч п`ятдесят дві гривні 90 копійок);

-вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 02.05.2023 становить - 1084907,97 грн. (один мільйон вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім гривень 97 копійок);

-вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля пошкодженого в результаті ДТП станом на 02.05.2023 становить 230052,90 грн. (двісті тридцять тисяч п`ятдесят дві гривні 90 копійок).

Отже, згідно даного висновку експерта транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 , є фізично знищеним, оскільки вартість його ремонту перевищує його вартість до ДТП, а тому розмір відшкодування матеріальної шкоди належної позивачу становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Проте, представником потерпілого при розрахунку позовних вимог в апеляційній інстанції, не надано оцінки цій обставині, що не встановлена вартість транспортного засобу після ДТП та, відповідно, не встановлена різниця між вартістю VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 , до та після ДТП, що безпосередньо впливає на розрахунок суми збитку. Через що встановлений позивачем розмір збитків не відповідає вимогам ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з відсутністю відомостей про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неможливо зробити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди.

Отже, вартість транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 після дорожньо транспортної пригоди у висновку експерта № СЕ-19/112-24/9985-АВ від 20.08.2024 не визначена, сторони кримінального провадження та апелянт клопотань про залучення експерта для визначення такої вартості не заявив, а суд, у відповідності до ст.ст.332,242 КПК України, з власної ініціативи залучити експерта у даному випадку не вправі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості визначити залишкову вартість пошкодженого автомобіля, оскільки відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП є неможливим та суперечить вимогам чинного законодавства.

З наведених підстав, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в частині вимог щодо задоволення цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

Що стосується допущеної судом першої інстанції невідповідності вироку положенням ст. 374 КПК України, в частині вирішення долі речових доказів, то вони заслуговують на увагу.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд питання речових доказів у кримінальному провадженні не вирішував, оскільки документів щодо речових доказів суду не надано.

Проте, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучений під час огляду місця події 02.05.2023 та поміщений на спеціальний майданчик зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_2 повинен бути повернений володільцю цього транспортного засобу у якого він з метою забезпечення кримінального провадження був вилучений під час проведення досудового розслідування.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційна скарга передставника потерпілого підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого, зі змінами задовольнити частково.

Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України змінити в частині вирішення питання про долю речових доказів.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області за адресою: м. Кропивницький, проспект Інженерів, 1 повернути потерпілому.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4