Справа № 185/9296/24
Провадження № 1-кс/185/1182/24
20 вересня 2024 року м.Павлоград
Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначає, що до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що невстановлена особа, в умовах воєнного стану заволоділа грошовими коштами з банківських карток АТ КБ "ПриватБанк" на загальну суму приблизно 200 000 грн.
У ході досудового розслідування в якості потерпілих допитано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що мають онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який наразі перебуває в місцях позбавлення волі і який має дружину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . З серпня 2022 року за проханням онука його дружина разом з дитиною проживали з потерпілими. Омельницька- ОСОБА_10 допомагала потерпілим через інтернет-банкінг оплачувати комунальні послуги та мала доступ до додатку «ПриватБанк», та знала пароль для входу. В подальшому було з`ясовано, що з банківських карток потерпілих були списані грошові кошти. Також потерпілими було виявлено відсутність планшету, марки «Самсунг», який останні купували в новому стані, приблизно в жовтні місяці 2022 року, приблизно за 15 000 грн. та відсутність золотих прикрас.
У ході санкціонованого обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено:
- банківську карту банку АТ КБ «ПУМБ» за № НОМЕР_1 , банківську карту АТ КБ «ПУМБ» за № НОМЕР_2 , банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_3 , банківську карту АТ КБ «Ощадбанк» за № НОМЕР_4 , банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_5 , карту банку АТ КБ «Ощадбанк» за № НОМЕР_6 , які поміщено та упаковано до с.п. № KIV 3103388, мобільний телефон, марки «Iphone 7», IMEI 1: НОМЕР_7 , які упаковано та поміщено до с.п. № KIV 3103387.
У ході санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено:
- банківську карту, банку АТ КБ «ПУМБ» за № НОМЕР_8 , яку упаковано та опечатано до с.п. № HYQ 0070357.
На даний час існують ризики, що невстановлені особи з метою знищення доказів вчинення кримінального правопорушення можуть відчужити, знищити, розукомплектувати вищевказане майно, яке є предметом (об`єктом) кримінального правопорушення, у зв`язку з чим з метою збереження речових доказів, орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Розглянувши клопотання, вивчивши додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Слідчий суддя вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт, шляхом заборони на користування, розпорядження та відчуження на:
- банківську карту банку АТ КБ «ПУМБ» за № НОМЕР_1 , банківську карту АТ КБ «ПУМБ» за № НОМЕР_2 , банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_3 , банківську карту АТ КБ «Ощадбанк» за № НОМЕР_4 , банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_5 , карту банку АТ КБ «Ощадбанк» за № НОМЕР_6 , мобільний телефон, марки «Iphone 7», IMEI 1: НОМЕР_7 , банківську карту банку АТ КБ «ПУМБ» за № НОМЕР_8 .
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1