Провадження №: 1-кс/752/6314/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000774 від 28.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

02.08.2024 до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на мобільний телефон марки «Lenovo» в корпусі білого кольору, в чохлі світлого кольору без сім-карти що був вилучений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000774 від 28.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого управління ГУНП у м. Києві надійшла інформація від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про те, що особи з числа криміналітету, які мешкають на території м. Києва та Запорізької області сформовулись в організовану групу, яка здійснює збут та зберігання, вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу на території України.

Також, відомо, що особи зберігають велику кількість нарізної зброї та боєприпасів здобутих під час збройної агресії рф у Київській та у Запорізькій області за місцями мешкання.

Так, в ході проведення оперативно-розшукових заходів працівниками ДСР НП України було встановлено, що до організованої групи з числа криміналітету входить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає: АДРЕСА_1 .

В ході проведення слідчих (розшукових) дій, було встановлено та допитано в якості свідка працівника ДСР НП України ОСОБА_6 , який повідомив, що під час виконання своїх посадових обов`язків ним було встановлено достовірну інформацію, в якій зазначено, що вищевказана особа має відношення до криміналітету, які здійснюють свою діяльність на території міста Києва та Запорізької області. Окрім цього, ОСОБА_6 повідомив, що вищевказана особа за місцем свого мешкання та у транспорті, який перебуває у його користуванні, може зберігати вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, під час проведення досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , в ході допиту якого останній повідомив, що на теперішній момент проживає та працює на території міста Запоріжжя. Під час здійснення своєї діяльності, ОСОБА_7 часто доводиться спілкуватись із особами, які мають відношення до кримінальних угруповувань. Так, в ході допиту останній повідомив, що йому відоме угруповування «Сокирівські», лідером якої є ОСОБА_8 , та які ще особи мають відношення до даної кримінальної групи. Також, ОСОБА_7 повідомив, що свою злочинну діяльність вони вчиняють на території міста Запоріжжя та Запорізької області, і можуть мати та зберігати незаконну вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та пристрої.

Також, під час оперативно-розшукових заходів було встановлено особу ОСОБА_9 , в ході допиту якого останній повідомив, що раніше був засуджений та відбував покарання у місті Запоріжжя. Під час відбування покарання, йому стало відомо про організовану злочинну організацію під умовною назвою «Тайсоновские», лідером якого є ОСОБА_10 . Також, ОСОБА_9 повідомив, які ще члени даного угрупування йому відомі. Також, ОСОБА_9 повідомив, що свою злочинну діяльність вони вчиняють на території міста Запоріжжя та Запорізької області, і можуть мати та зберігати незаконну вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та пристрої.

Крім того, під час проведення досудового розслідування було встановлено та допитано в якості свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що на теперішній момент проживає та працює на території міста Запоріжжя. Під час здійснення своєї діяльності, ОСОБА_11 часто доводиться спілкуватись із особами, які мають відношення до кримінальних угруповувань. Одного разу, через спільного знайомого йому вдалось познайомитись із особами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Як свідок ОСОБА_11 зрозумів, дані люди є лідерами злочинного угруповування, які здійснюють злочинну діяльність на території міста Запоріжжя та Запорізької області, і можуть мати та зберігати незаконну вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та пристрої.

Окрім цього, під час проведення досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_14 , в ході допиту якого останній повідомив, що на теперішній момент проживає та працює на території міста Запоріжжя. Під час здійснення своєї діяльності, ОСОБА_15 часто доводиться спілкуватись із особами, які мають відношення до кримінальних угруповувань. Так, в ході допиту останній повідомив, що йому відоме угруповування « ОСОБА_16 », лідером якої є ОСОБА_17 на прізвисько « ОСОБА_18 », та які ще особи мають відношення до даної кримінальної групи. Також, ОСОБА_15 повідомив, що свою злочинну діяльність вони вчиняють на території міста Запоріжжя та Запорізької області, і можуть мати та зберігати незаконну вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та пристрої.

01.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Lenovo» в корпусі білого кольору, в чохлі світлого кольору без сім-карти.

Постановою слідчого від 01.08.2024 вилучені речі та предмети, що перераховані вище, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000 від 28.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити вказане клопотання.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб порталі судової влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відтак, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про арешт майна без участі власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000774 від 28.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

01.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Lenovo» в корпусі білого кольору, в чохлі світлого кольору без сім-карти.

Згідно протоколу обшуку від 01.08.2024 речі та документи на відшукання яких надавався дозвіл в ухвалі слідчого судді, віднайдено не було.

Постановою слідчого від 01.08.2024 вилучені речі та предмети, що перераховані вище, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000 від 28.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог частини другої вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Частиною 10 вказаної статті передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею в судовому засіданні було встановлено, що матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має будь-яке відношення до кримінального провадження, що розслідується, та що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то прокурор повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Посилання прокурора на те, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є помилковим.

Іншої мети накладення арешту на майно прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено.

Клопотання прокурора не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000774 від 28.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1