УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене із заступником керівника Одеської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000440 від 08.04.2024 за ч.3 ст. 358, ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000440 від 08.04.2024 за ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 15.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук автомобіля CHEVROLET EQUINOX, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення. Під час проведення обшуку виявлено та вилучено документи, які містять ознаки підробки.

Також встановлено, що невстановлені особи, перебуваючи на території Одеської області, сприяють в організації здійснення незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду.

Для встановлення осіб, причетних до вчинення даного кримінального правопорушення, з метою встановлення повних анкетних даних осіб, які причетні до вчинення даного злочину, їх можливих місць мешкання, та місць зберігання знарядь і засобів вчинення кримінального правопорушення, надано доручення співробітникам УСР в Одеській області ДСР НПУ на проведення слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до матеріалів виконаного доручення було встановлено співучасника протиправної діяльності організатора схеми ОСОБА_5 . А саме, під час огляду мобільного телефону ОСОБА_5 виявлено листування із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук транспортного засобу, що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіля марки «Lexus RХ 450Н», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2018 року випуску, в ході якого виявлено та вилучено:

мобільний телефон марки «SamsungS21SG» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 .

Постановою слідчого від 09.10.2024 вилучене в ході обшуку майно у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно перебуває у незаконному обігу, є знаряддям та об`єктом протиправних дій та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів. Просив розглянути клопотання за його відсутності.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти клопотання про арешт майна та зазначив, що у слідчого було достатньо часу з дня проведення слідчої дії на огляд телефону, здійснення копіювання інформації та відомостей з нього. Зауважив, що до клопотання слідчим не долучені відомості про направлення постанови про призначення судової комп`ютерної експертизи до відповідної установи та жодного доказу що свідчив би, що у вилученому мобільному телефоні міститься інформація, що могла б мати значення для кримінального провадження. Наявність листування з організатором схеми злочинної діяльності не вважається кримінально караним діянням. Просив відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що слідчим під час його складання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що вилучене 09.10.2024 під час обшуку транспортного засобу, що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіля марки «Lexus RХ 450Н», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2018 року випуску, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «SamsungS21SG» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 майно має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-якого обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення в частині накладення арешту на вилучені речі та документи, зокрема перевірити факт відповідності такого майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), в рамках кримінального провадження №0000440 від 08.04.2024, у клопотання не міститься.

Крім того, слідчим до клопотання не долучено документів щодо здійснення огляду вилученого мобільного телефону та скерування матеріалів справи для проведення відповідних судових експертиз.

Слідчим не наведено фактів та обставин, відповідно до яких до вчинення даного кримінального правопорушення можливо причетний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких підстав, на даному етапі розслідування кримінального провадження клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження та буде запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження та посилань на відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, у ньому відсутнє належне обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене із заступником керівника Одеської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000440 від 08.04.2024 за ч. 3 ст. 358, ч.3 ст.332 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1