Справа № 183/1266/24
№ 1-кс/183/2003/24

У Х В А Л А
09 жовтня 2024 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
01.10.2024 року року канцелярією Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зареєстрована протокольна заява обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Заява мотивована недовірою до судді, яка під час підготовчого судового засідання, вирішуючи заявлений відвід прокурору, не звернула увагу на ту обставину, що матеріали кримінального провадження та реєстр матеріалів кримінального провадження не містять даних про визначення підслідності кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України Лівобережній окружній прокуратурі м.Дніпра Дніпропетровської області.
Так, захисник під час розгляду заяви про відвід акцентував увагу на те, що подія, яка інкримінується ОСОБА_3 , як злочин, що безпідставно кваліфікований прокурором за ч.4 ст. 185 КК України, відбулася на території м.Новомосковська, відомості до ЄРДР вносилися органом досудового розслідування Новомосковським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, яким чином була змінена підслідність цього кримінального провадження матеріали справи не містять. Саме тому, заявивши відвід прокурору, який на має повноважень, на думку захисту, для підтримання обвинувачення в суді, обвинувачений сподівався на те, що суддя мала б звернути увагу на грубе порушення процесуального закону зі сторони прокурора. Між тим, суддя ОСОБА_4 , на думку захисту, має упереджене ставлення до цього кримінального провадження, тому підлягає відводу.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_8 , звернув увагу на те, що її дії щодо незадоволення відводу прокурора були правомірними, оскільки він є повноважним прокурором.
Представник потерпілого залишив вирішення питання цього розгляду на розсуд суду, однак не вбачає підстав для відводу судді ОСОБА_4 .
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши заяву про відвід, суд дійшов до наступних висновків.
Положення ст.ст. 75, 76 КПК України визначають підстави відводу слідчого судді, а саме слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин, норми КПК України не містять положень, які-б перешкоджали судді ОСОБА_4 брати участь в розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.
Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України", наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.
Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах "Микаллеф проти Мальти", "Мезнарич проти Хорватії", в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.
Однією з процесуальних форм забезпечення об`єктивності та неупередженості судового розгляду є гарантоване законом право відводу у визначених законом випадках. Як випливає зі змісту норм КПК України, відвід судді є одним з механізмів, що забезпечує законність та обґрунтованість судового рішення.
Вирішуючи питання щодо відводу судді ОСОБА_4 судом встановлено, що 01 жовтня 2024 року відповідною ухвалою відмовлено захисникові ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про відвід прокурора ОСОБА_5
Заявляючи відвід прокурору захисник акцентував увагу, що у кримінальному провадженні була визначена група прокурорів, а попередні постанови не скасовані прокурором ОСОБА_9
Заявляючи відвід судді ОСОБА_4 захисник наполягав на тому, що прокурор взагалі не набув повноважень через відсутність постанови обласного прокурора про визначення підслідності цього кримінального провадження та визначення відповідної групи прокурорів.
Саме неврахування цієї обставини стало підставою для відводу судді ОСОБА_4 ..
Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , підтриману захисником ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_4 , суду не надано доказів наявності підстав, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України, які виключають можливість участі судді у кримінальному провадженні, як і не наведено достатніх доводів на підтвердження наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.
Фактично всі доводи сторони захисту щодо відводу судді ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 зводяться до незгоди з прийнятим процесуальним рішенням відмовою у задоволенні заяви про відвід прокурора, що не може бути розцінено як обставина, яка беззаперечно викликає сумнів у неупередженості судді ОСОБА_4 , а питання щодо повноважного органу досудового розслідування та наявності порушень підслідності кримінального правопорушення чи визначення групи прокурорів не може вирішуватися під час вирішення заяви про відвід судді.
Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 76, 80, 81, КПК України, суд, -
Відмовити обвинуваченому ОСОБА_3 у задоволенні заяви про відвід судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1