УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №01-57/08

провадження №51-6234км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузасудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року, а касаційну скаргу засудженого визнано такою, що не підлягає розгляду.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі з доповненнями та змінами засуджений стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а його касаційну скаргу на вирок апеляційного суду визнати такою, що підлягає розгляду.

На обґрунтування касаційних вимог засуджений вказує, що:

- його касаційна скарга з доповненнями на вирок від 04 листопада 2008 року не була розглянута касаційним судом;

- мотивувальна частина ухвали апеляційного суду не містить спростування доводів, викладених у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження вироку;

- було безпідставно відмовлено у задоволенні відводів суддям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- не було забезпечено його участь в режимі відеоконференції під час оголошення повного тексту ухвали попри наявність відповідного клопотання;

- апеляційний суд безпідставно відмовив у дослідженні письмових доказів;

- він не реалізував своє право на касаційне оскарження вироку, а тому були підстави для поновлення строку на його оскарження;

- врахування факту притягнення його до кримінальної відповідальності під час призначення покарання не ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність;

- його винуватість у незаконному поводженні із вогнепальною зброєю та боєприпасами є недоведеною;

- судом не були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чим було порушено його права.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- сторона захисту підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити;

- прокурор заперечила касаційну скаргу та просила відмовити у її задоволенні.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників, перевірила матеріали кримінальної справи, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

У касаційній скарзі засуджений не погоджується з оскаржуваною ухвалою апеляційного суду та вважає поважною причину пропуску ним строку на касаційне оскарження вироку апеляційного суду від 04 листопада 2008 року.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

За правилами ч. 1 ст. 386 КПК 1960 року касаційна скарга на вирок апеляційного суду може бути подана протягом одного місяця з моменту проголошення вироку, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої правила, що визначають формальні вимоги і строки, яких слід дотримуватися при поданні скарг, призначені для забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання, зокрема, принципу правової визначеності. Ці правила та їх застосування не може перешкоджати заявникам використовувати доступні засоби правового захисту, і кожен випадок має оцінюватися у світлі особливостей відповідного провадження. Застосовуючи процесуальні правила, суди мають уникати як надмірного формалізму, що може підірвати справедливість процесу, так і надмірної гнучкості, яка може позбавити будь-якого значення процесуальні вимоги закону.

З матеріалів розглядуваної справи убачається, що:

(1) вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ст. 94 КК 1960 року у виді позбавлення волі строком на 13 років; п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі; ч. 4 ст. 296 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років;ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі (а. с. 12-32, Т. 7);

(2) ухвалою Верховного Суду України від 17 березня 2009 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_12 задоволені частково, вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін (а. с. 33-57, Т. 7);

(3) 02 серпня 2016 року захисник ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із клопотанням про поновлення засудженому ОСОБА_7 строку на касаційне оскарження вироку від 04 листопада 2008 року, де вказувала про те, що касаційну скаргу ОСОБА_7 було розглянуто не в повному обсязі, без розгляду доповнень до неї від 10 березня 2009 року, чим порушено право засудженого на справедливий судовий розгляд;

(4) листом від 26 серпня 2016 року ВССУ роз`яснено про необхідність звернення з вказаним клопотанням до суду апеляційної інстанції, як до суду який постановив вирок (а. с. 109, Т. 7);

(5) 04 жовтня 2016 року захисник ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернулась до Апеляційного суду Дніпропетровської області з аналогічним клопотанням ( а. с. 2-11, Т. 7);

(6) ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки засуджений використав своє право на касаційне оскарження вироку в повному обсязі, підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вказаного вироку відсутні (а. с. 225-230, Т. 7);

(7) ухвалою ВССУ від 11 квітня 2017 року ухвалу апеляційного суду від 22 листопада 2016 року залишено без змін (а. с. 284-288, Т. 7);

(8) 24 вересня 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року (а. с. 44-19, Т. 8);

(9) ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про поновлення строку на касаційне оскарження вироку від 04 листопада 2008 року щодо нього, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 визнано такою, що не підлягає розгляду (а. с.18-21, Т. 10);

(10) ухвалою ВС від 16 вересня 2021 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року залишено без зміни (а. с. 246-253, Т. 10);

(11) 26 серпня 2022 року засуджений повторно подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку від 04 листопада 2008 року, яке обґрунтоване тим, що подані ним 10 березня 2009 року доповнення до касаційної скарги несвоєчасно надіслані адміністрацією СІЗО №13, чим порушено його право на захист (а. с. 1-24, Т. 11);

(12)ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про поновлення строку на касаційне оскарження вироку, а касаційну скаргу визнано такою, що не підлягає розгляду (а. с. 136-139, Т. 11);

(13) ухвалою об`єднаної палати ККС ВС від 11 вересня 2023 року скасовано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, а справу направлено на новий судовий розгляд (а. с. 116-227, Т. 12).

В ході скасування ухвали апеляційного суду ОП ККС ВС вказала на відсутність в матеріалах справи протоколу судового засідання або журналу судового засідання з технічним носієм фіксації судового розгляду, що унеможливило перевірку доводів засудженого про безпідставну відмову в задоволенні його усного клопотання про відкладення судового розгляду та залишення без розгляду заяви про відвід колегії суддів від 01 листопада 2022 року;

(14) ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року, яку оскаржено ОСОБА_7 , відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про поновлення строку на касаційне оскарження, а його касаційну скаргу визнано такою, що не підлягає розгляду (а. с. 109 - 110, Т. 13).

Під час розгляду клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку від 04 листопада 2008 року апеляційний суд встановив, що вказаний вирок було оскаржено як самим засудженим, так і його захисником до Верховного Суду України, тобто право на касаційне оскарження вироку апеляційного суду, постановленого ним як судом першої інстанції, стороною захисту було реалізовано у строки, визначені КПК 1960 року.

Верховним Судом України було постановлено ухвалу від 17 березня 2009 року, якою касаційні скарги засудженого та його захисника були розглянуті та задоволені частково.

Надалі через понад сім років питання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 було предметом неодноразових розглядів суду апеляційної інстанції, за результатами яких ухвалами: (1) від 22 листопада 2016 року, залишеною без змін ВССУ, відмовлено у задоволенні відповідного клопотання захисника ОСОБА_14 ; (2) від 07 квітня 2021 року, залишеною без змін ВС, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого.

Ухвалою об`єднаної палати ККС ВС від 11 вересня 2023 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року було скасовано через процесуальні порушення, за яких неможливо було встановити чи були належним чином розглянуті клопотання засудженого про відкладення розгляду справи та відводи суддям.

На противагу доводам засудженого ним було реалізовано право на касаційне оскарження вироку, а той факт, що певні аргументи не були ним висловлені у касаційній скарзі на вирок від 04 листопада 2008 року не може слугувати підставою ні як для поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку, ні підставою для повторного перегляду у касаційному порядку вироку суду апеляційної інстанції.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вироку щодо ОСОБА_7 , а також зазначає про те, що оскарження засудженим вироку апеляційного суду, за результатами якого касаційним судом постановлено відповідне рішення, свідчить про те, що така особа реалізувала своє право на оскарження судового рішення без пропуску строку на його оскарження. У зазначеному випадку строк на касаційне оскарження не можна вважати пропущеним, а тому і підстав для його поновлення немає.

Щодо аргументів засудженого про безпідставну відмову у задоволенні відводів суддям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як убачається із матеріалів розглядуваної справи за результатами заяв ОСОБА_7 про відвід суддям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були постановлені ухвали від 05 березня та 18 квітня 2024 року, у яких мотивовано зазначено про підстави для відмови у задоволенні заявлених відводів.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати інакше.

Відсутність засудженого під час оголошення повного тексту ухвали апеляційного суду не вплинула на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, яке було йому направлено в день оголошення 30 квітня 2024 року (а. с. 117, Т. 13).

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали розглядуваної справи не містять вказівки на допущення порушень норм процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення апеляційним судом.

За результатами касаційного розгляду колегія суддів вважає, що апеляційним судом не було допущено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а оскаржувана ухвала є законною та вмотивованою.

Керуючись статтями 396, 400-2 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII), Суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3