ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2764/24 Номер провадження 11-кп/814/1917/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000499 за апеляційною скаргою прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, учасника бойових дій, особи з інвалідністю 2-ї групи, розлученого, маючого на утриманні сина 2019 року народження, перебуваючого на посаді оператора групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України ОСОБА_7 замінено покарання у виді позбавлення волі 1 рік на 1 рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами 1 рік.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та арешту майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, 16 березня 2024 року приблизно о 02 год. 05 хв., у темну пору доби, керуючи автомобілем MAZDA 626, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння рухаючись по сухому асфальтобетонному дорожньому покритті проїзної частини по АДРЕСА_3 , в порушення вимог п. 12.1., 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, для чого у нього не було перешкод технічного характеру, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожньої обстановки не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги, де скоїв зіткнення з нерухомою перешкодою у вигляді бетонної опори рекламного щита.

Внаслідок чого пасажирка автомобіля марки MAZDA 626, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: закритого гвинтоподібного перелому нижньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням, забійної рани м`яких тканин та саден шкіри лобної ділянки, які утворилися від дії тупих предметів.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким виключити з мотивувальної частини посилання на ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання нижче від найнижчої межі та ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286-1 КК України призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд безпідставно призначив додаткове покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України, тобто визначив занадто м`яке покарання.

Вказує, що суд відповідно до ч.1 ст. 69 КК України може призначити покарання нижче санкції статті лише щодо основного покарання, а у випадку, визначеному ч.2 ст. 69 КК України лише не призначати додаткове покарання, проте КПК України не передбачає можливості призначення додаткового покарання нижче від найменшої межі, визначеної санкцією статті.

Тому вважає, що суд незаконно застосував ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги захисника, обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, за якими його засуджено, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах та учасниками не оспорюється.

Оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин висунутого обвинувачення, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому з цих підстав суд апеляційної інстанції вказані обставини не перевіряє.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Висновки суду щодо призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України учасниками не оспорюється.

Разом з цим доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.2 ст. 69 КК України при призначенні додаткового покарання є обґрунтованими.

Санкція ч.1 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до ч.2 ст. ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 ; 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що ч.2 ст. 69 КК України передбачає лише не призначення додаткового покарання, проте не передбачає призначення додаткового покарання нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією статті (частиною статті) Особливої частини КК України.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, тому визначення додаткового покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим. Підстав для застосування ч.2 ст. 69 КК України колегією суддів не встановлено.

З огляду на вказане, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 задовільнити.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України ОСОБА_7 замінити покарання у виді позбавлення волі 1 рік на 1 рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.

В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 09.07.2024 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4