Провадження № 1-кс/686/8925/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_6 , погодженого прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді т римання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жуки, Полтавського району, Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України, призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчального курсу навчального центру військової частини НОМЕР_1 , раніше несудимого,

у кримінальному провадженні №0000518 від 31.08.2024,

встановив:

Старший слідчий першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням, погодженим з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, з відпустки, вчинене в умовах воєнного стану), посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, експертів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні слідчий і прокурор наполягали на задоволенні клопотання.

Сторона захисту заперечила проти задоволення клопотання просила відмовити у застосуванні запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що не буде переховуватися та бажає продовжувати військову службу.

Захисник ОСОБА_4 ствердив про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте, вважаючи такий запобіжний захід безальтернативним щодо інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, просив відмовити у його застосуванні.

Крім цього, захисник не оспорюючи причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення наголосив на тому , що підозрюваний 14.10.2024, до повідомлення йому про підозру самостійно з`явився до слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому та висловив бажання про продовження військової служби.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

31.08.2024 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000518 зареєстроване кримінальне провадження із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що солдат ОСОБА_5 (наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №31 від 31.01.2024, призначений на посаду курсанта навчального взводу навчального курсу навчального центру військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за мобілізацією, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

24.02.2022 Президент України видав Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, відповідно до якого з 05 год. 24.02.2022 на території України введено воєнний стан правовий режим якого діє по даний час.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що в період з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє воєнний стан і ОСОБА_5 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану.

Поряд із цим встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), перебуваючи на посаді курсант навчального взводу навчального курсу навчального центру військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 02.06.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходження військової служби до 14.10.2024 та надалі самостійно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчального курсу навчального центру військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану 02.06.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходження військової служби до 14.10.2024 та надалі самостійно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, чим вчинив самовільне залишення військової частини, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

14 жовтня 2024 року складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке у встановленому КПК України порядку вручено останньому.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України сторона обвинувачення підтверджує такими доказами:

- матеріалами службового розслідування за фактом самовільно залишення військової частини, відповідно до яких встановлено, факт самовільно залишення військової частини ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 відповідно якого останній повністю визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, та повідомив, що дійсно залишив самовільно частину, свою вину визнає повністю.

Слідчий суддя зазначає, що повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту.

З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.

Частиною 1 статті 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.

Слідчий суддя вважає, що на цій стадії досудового розслідування докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 на цій стадії кримінального провадження, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах та матеріалах кримінального провадження №0000518 з урахуванням позиції його сторін, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин та обґрунтованості підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сторона обвинувачення у клопотанні і в судовому засіданні зазначила про наявність ризиків, передбачених ст..177 КПК України: переховування від органу досудового розслідування і суду, впливу на свідків, експертів та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином

Слідчий суддя вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України та те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років

зважаючи на покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для себе наслідки у вигляді засудження його до покарання у виді позбавлення волі, може вчиняти дії, спрямовані на ухилення та переховування від органу досудового розслідування та суду.

Тому з метою нівелювання такого ризику, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

Щодо ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх залякування чи вчинення відносно свідків насильницьких дій,слідчий суддя вважає такий ризик малоймовірним, зважаючи на особу підозрюваного бажання проходження служби та погодження його кандидатури для подальшого проходження служби іншою військовою частиною НОМЕР_2 а не в/ч НОМЕР_1 , щодо самовільного залишення якої йому повідомлено про підозру.

Ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином сторона обвинувачення не довела, оскільки відсутні будь-які відомості про наявність у ОСОБА_5 підтримки серед військовослужбовців, з якими він зможе впливати на свідків або на інших підозрюваних.

При цьому відомостей про повідомлення про підозру іншим особам, окрім ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні, матеріали клопотання не містять.

Вказаний ризик фактично дублює викладений ризик впливу на свідків.

Аргументи у клопотанні про можливість підозрюваним ОСОБА_5 вчинення самокалічення, симулюванні хвороби чи підробки документів для підтвердження цього з метою уникнення від кримінальної відповідальності чи щоб не перебувати в умовах ізоляції не можуть бути взяті до уваги, оскільки будь-які документи про стан здоров`я підозрюваного при притягненні до кримінальної відповідальності підлягають дослідженню, перевірці у разі висловлених сумнівів у їх достовірності та оцінці слідчим, прокурором чи судом

За приписами п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. (частина 1 статті 183 КПК).

Указані положення кримінального процесуального закону зобов`язують слідчого суддю оцінити такі відомості та установити виключність (винятковість) таких обставин,які у сукупності із встановленими ризиками призведуть до обґрунтованого ствердження неможливості без ізоляції особи у спеціальній установі запобігти таким встановленим ризикам з урахуванням поведінки особи.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1)особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

У силу ч.8. ст..176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 ініційованого запобіжного заходу, як і захисник підозрюваного ОСОБА_4 аргументуючи підстави для відмови у його застосуванні, ствердила про безальтернативність запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на указані положення Кримінального процесуального закону.

Разом із цим, слідчий суддя зазначає таке.

Конституційний Суд України у рішенні № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року у справі № 3-111/2023(207/23, 315/23) перевірив конституційність застосування тримання під вартою за ч. 6 статті 176 КПК до осіб, які підозрюються у злочинах проти основ національної безпеки.

З гідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Конституційний суд зазначив, що «має бути досягнуто обґрунтованого балансу між забезпеченням ефективного здійснення кримінального провадження та вказаним конституційним правом особи, щодо якої таке провадження відкрито, зважаючи на тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюють таку особу, наявність ризиків у зв`язку з неналежною процесуальною поведінкою такої особи для виконання завдань кримінального провадження й захисту відповідних публічних інтересів. Такого балансу неможливо досягти, якщо в кримінальному провадженні буде наявний лише один винятковий запобіжний захід тримання під вартою.

Зазначене унормування не може також обмежувати повноваження слідчого судді, суду застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі вмотивованого рішення, ухваленого в порядку справедливої судової процедури, тобто законодавець має забезпечити

слідчому судді, суду й наявність дискреції у кримінальному провадженні

обрати інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж указаний».

Європейський суд із прав людини на підставі своєї практики тлумачення зазначених приписів статті 5 Конвенції в рішенні у справі Грубник проти України / Grubnyk v. Ukraine від 17 вересня 2020 року (заява № 58444/15) підсумував, що:

„ питання про обґрунтованість тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі окремо на підставі відповідних фактів та із врахуванням її особливостей. Тривале тримання під вартою має бути обґрунтованим у конкретній справі тільки за наявності чіткої вимоги суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип непорушності особистої свободи, що його визначено у статті 5 Конвенції . Будь-яка система обов`язкового тримання під вартою per se є несумісною з пунктом 3 статті 5 Конвенції ( § 110);

Аналізуючи частину першу статті 183 Кодексу, Конституційний Суд України звернув увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 Кодексу. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений Кодексом.

Слідчий суддя а зазначає, що Конституційний суд, перевіряючи ч.6 ст.176 КПК України на відповідність Конституції України зазначив хоч і у контексті дискреції слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 статті 176 КПК не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу., однак виснував ,що за ч. 6 статті 176 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Указане розуміння на переконання слідчого судді має бути застосоване під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу із врахуванням положень ч.8 ст.176 КПК України щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст..2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого , міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує вік, сімейний та майновий стан підозрюваного ОСОБА_5 , відсутність у нього судимостей.

Аналізуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує, що підозрюваний розлучений, повнолітнього сина, бажає проходити військову службу, що підтверджується матеріалами клопотання та позицією в судовому засіданні самого підозрюваного.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 самостійно з`явився до слідчого 14.10.2024 та висловив бажання продовжити військову службу.

Того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та за твердженням прокурора ініційовано процедуру звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до статей 44. 85 КПК України на підставі ч.5 ст.401 КК України як щодо особи, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 КК України, та виловила про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Однак у подальшому прокурор ОСОБА_7 не підтримав подане клопотання, а підозрюваний ОСОБА_5 заявив клопотання про проведення медичного огляду військово-лікарською комісією.

22 жовтня 2024 року постановою прокурора ОСОБА_3 вирішено направити підозрюваного ОСОБА_5 до в/ч НОМЕР_3 для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

Того самого дня слідчий за погодженням із прокурором звернулися із клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя зазначає, що встановлені ризик поряд із бажанням ОСОБА_5 продовжувати службу , відсутність проявів переховування із 14 жовтня 2024 року, взяття участі його у судовому засіданні щодо звільнення від кримінальної відповідальності 18 жовтня 2024 року, де він висловив позицію про те, що не відмовляється від продовження військової служби , проте наполягає на проведенні ВЛК медичного огляду, свідчать про те, що ОСОБА_5 обрав для себе належною поведінкою реалізацію військового обов`язку.

Однак, сторона обвинувачення фактично сприяючи у цьому ОСОБА_5 та направляючи його на медичне обстеження, просить застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Збалансовуючи потреби досудового розслідування із необхідністю втручання у права особи, оцінюючи ступінь ризиків у сукупності з урахуванням тяжкості покарання за вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя, зважуючи пропорційно потреби досудового розслідування, необхідність досягнення мети кримінального провадження за викладених обставин приходить до висновку, про можливість застосування відносного нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладення обов`язків, порушення яких може слугувати для застосування більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків слід визначити в межах строку досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного вчиненні кримінального правопорушення, ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи,служби.

Ухвала в частині покладення на підозрюваного обов`язків діє по 14 грудня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі порушення зазначених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Слідчий суддя