Номер провадження: 11-сс/813/1498/24
Справа № 497/1331/22 1-кс/497/761/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 кизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_7 , яка подана його захисником - адвокатом ОСОБА_6 на письмове повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 року, -

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_7 , яка подана його захисником - адвокатом ОСОБА_6 на письмове повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 року.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою задовольнити скаргу на повідомлення про підозру ОСОБА_7 в повному обсязі, посилаючись на наступне:

- письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 було вручено у лікарні, при цьому слідчим не роз`яснювались ОСОБА_7 його процесуальні права, як підозрюваного;

- під час вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, останньому не надали можливості укласти договір з адвокатом з яким мав намір співпрацювати в м. Києві, а також не залучили адвоката з яким уже був укладений договір у цьому кримінальному провадженні раніше. Також ОСОБА_7 не зовсім усвідомлював, що з ним відбувається, так як перебував на лікуванні після отримання травми під час бойових дій;

- процесуальну дію щодо повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснено з безумовним порушенням права на захист та, не залучення захисника з яким у ОСОБА_7 вже був підписаний договір у даному кримінальному провадженні, вручення військовослужбовцю ОСОБА_7 повідомлення про підозру під час проходження лікування, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та породжує правові наслідки щодо недійсності такої процесуальної дії та не набуття ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного;

- слідчим суддею в ухвалі зазначено, що письмове повідомлення про підозру надане заявником в додатку до скарги датоване 16.07.2024 та заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_7 11.09.2024. Скарга розглядалася слідчим суддею 16.09.2024 року. На підставі зазначеного, захисник вважає, що строк було дотримано так як двохмісячний (60 днів) термін спилив 15.09.2024 відповідно до норм визначених КПК України.

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , від якого надійшла заява про розгляду провадження за відсутності сторони захисту.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, продовжив апеляційний розгляд за відсутності прокурора та захисника.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційним судом встановлені наступні обставини кримінального провадження.

В провадженні СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, в рамках якого 17.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

11.09.2024 року захисник ОСОБА_6 звернувся до Болградського районного суду Одеської області зі скаргою в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК про скасування повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_7 , тобто до спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги стосовно існування підстав для скасування повідомлення про підозру, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.278 КПК письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту її затримання.

Відповідно до ст.279 КПК у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст.278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлює, що кожен, хто притягується до кримінальної відповідальності, має право бути терміново та докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого йому звинувачення.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК, у відповідності до положень п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або два місяці з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Стаття 2 КПК передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, слід констатувати, що положення п.10 ч.1 ст.303 КПК чітко визначають момент, з початку якого повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру може бути оскаржене підозрюваним, його захисником чи законним представником, зокрема після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Перевіривши доводи скарги сторони захисту на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні № №0000257, за результатами дослідження матеріалів судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність тверджень сторони захисту про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді та існування підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 , з огляду на таке.

Кримінальним процесуальним законом не визначений конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру.

Однак, системний аналіз положень статей 276278 КПК свідчить про те, що можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

1. Неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру, а саме:

повідомлення про підозру складено слідчим, дізнавачем, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення);

зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого, дізнавача або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного;

підозра вручена не уповноваженою особою (підозру має право вручити тільки прокурор, у порядку, визначеному ст. 481 КПК);

2. Порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а саме:

підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення порядку його вручення (наприклад, якщо на момент вручення підозри закінчився строк досудового розслідування);

порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою).

3. Необґрунтованість підозри, а саме:

повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК України є грубим порушенням права на захист;

аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на заподіяння шкоди.

Апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування дотримано порядок вручення повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні, а з огляду на відповідність складеної підозри вимогам ст.277 КПК, її не можна визнати незаконною та врученою всупереч вимогам КПК, що могло б слугувати підставою для її скасування.

Апеляційний суд звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а лише з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Аналіз норм Кримінального процесуального законодавства дає підстави дійти висновку про те, що КПК оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, від 06 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації цих дій, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Враховуючи положення п.14 ч.1 ст.3 КПК, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду обвинувального акта.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею надана оцінка доводам захисника про порушення порядку вручення повідомлення про підозру, та зазначено, що, як вбачається з наданих до суду матеріалів, повідомлення про підозру від 16.07.2024 підписано слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та ним же й вручено ОСОБА_7 .

З метою недопущення прав та інтересів особи, якій вручалася підозра, слідчим дотримано вимоги КПК України в частинні забезпечення права на захист та залученого захисника на окрему процесуальну дії на підставі постанови від 17.07.2024 року.

Згідно доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №004-260008327 від 17.07.20024 року прибув для захисту ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , та у його присутності в КНП «Київська міська клінічна лікарня №8» ВО КМР (КМДА) було вручено текст підозри ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_7 було роз`яснено мову, на якій здійснюється кримінальне провадження, на що останній виразив свою волю давати покази російською мовою, де поставив свій особистий підпис в протоколі від 17.07.2024 року.

Відповідно до протоколу роз`яснення права на захист від 17.08.2024 року ОСОБА_7 зазначив, що «на момент оголошення підозри та допиту бажаю користуватись послугами захисника системи БПД в подальшому маю намір залучити адвоката за договором ОСОБА_10 », та засвідчив своїм особистим підписом, з зазначенням прізвища та ініціалів.

В цей же час ОСОБА_7 було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, які він також підписав своїм особистим підписом.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що повідомлення про підозру вручено відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 277, 278 КПК України, зокрема в присутності захисника ОСОБА_9 .

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про те, що процесуальна дія щодо повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснена з порушенням його права на захист, з посиланням на залучення слідчим захисника, з яким у ОСОБА_7 вже був підписаний договір у даному кримінальному провадженні, вручення військовослужбовцю ОСОБА_7 повідомлення про підозру під час проходження лікування, з огляду на наступне.

Згідно довідки КНМ «Київська міська клінічна лікарня №8» вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поступив на стаціонарне лікування за направленням військової частини НОМЕР_1 в неврологічне відділення №2 КНП «КМЛ №8» 09.07.2024 року о 12:00 годині. Діагноз при поступленні: «Вертеброгенна цервікокраніалгія. Остехондроз шийного відділу хребта. Стан після АБТ (акубаротравма 12.06.2024 року)». Приблизний термін лікування 12-14 днів.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що з довідки не вбачається, що ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій і не розумів, що відбувається, що він не може приймати участі в слідчих діях.

Будь-які інші медичні документи в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також, стороною захисту не надано апеляційному суду доказів того, що станом на 16-17.07.2024 року ОСОБА_7 був укладений договір про надання правової допомоги з будь-яким адвокатом.

Станом на час апеляційного розгляду, згідно реєстру судових рішень, постановою слідчого від 07.10.2024 року підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук, отже, після залишення місця лікування, він повернувся до проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 та на даний час перебуває в зоні активних бойових дій.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами попередніх інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Дослідивши матеріали судової справи у співвідношенні з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони є ідентичним доводам, які зазначені захисником у скарзі на повідомлення про підозру, яким слідчий суддя надав належну оцінку та визнав їх необґрунтованими.

За встановлених обставин, апеляційний суд, всупереч твердженням захисника, зауважує на тому, що повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_7 у належний спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законом та належною особою.

Встановивши наведені обставини, а також те, що можлива причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 29.02.2024 року відповідає вимогам ст. 277 КПК, є законним та вмотивованим.

Апеляційний суд визнає хибними твердження апеляційної скарги про не порушення захисником строків подання скарги на повідомлення про підозру з посиланням на те, що таке повідомлення датоване 16.07.2024 року, а фактично скарга захисника ОСОБА_6 розглянута слідчим суддею 16.09.2024 року.

Так, згідно п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні може бути оскаржена повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

17.07.2024 року повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 152 КК України вручено ОСОБА_7 , натомість скарга подана захисником до суду 11.09.2024 року, тобто, до спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для скасування повідомлення про підозру, оскільки матеріали кримінального провадження містять докази, які вказують на можливу причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, оцінка яким на предмет їх допустимості, належності та достатності для висновку про винуватість особи має бути надана судом за результатами досудового розслідування, у випадку висунення обвинувачення та направлення обвинувального акта до суду.

В свою чергу, стороною захисту оспорюється обґрунтованість підозри з посиланням на некоректність підозри, а також на те, що підозра ґрунтується лише на припущеннях слідчого та відсутність доказів про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину.

Натомість, вказані доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри з огляду на вище зазначені обставини, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки на даній стадії кримінального провадження вирішується питання щодо обґрунтованості підозри у причетності підозрюваного до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення, а вирішення питання щодо доведеності вини, доведеності кваліфікуючих ознак злочину, остаточної кваліфікації його дій буде вирішено при завершенні досудового розслідування або на стадії розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення у суді.

Водночас як убачається із повідомлення про підозру від 16.07.2024 року, матеріали кримінального провадження, які на вказану дату були в розпорядженні органу досудового розслідування, містили докази, які відповідали мінімальному стандарту «достатніх підстав», передбачених п.3 ч.1 ст.276 КПК, оскільки в них вказані зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 із зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини відповідно до висунутої підозри, зокрема наявності в діях суб`єктивної та об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, в якому вказані елементи складу злочину можуть виявитися вирішальними для висновку про наявність в діях особи складу кримінального правопорушення, не можуть бути оцінені слідчим суддею та судом апеляційної інстанції на стадії розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки ці обставини потребують ретельної та повної перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні під час судового розгляду обвинувального акта при прийнятті остаточного рішення по справі.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та повідомлення про підозру, апеляційним судом не встановлено.

Оскільки доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_7 , яка подана його захисником - адвокатом ОСОБА_6 на письмове повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4