Номер провадження: 11-сс/813/1091/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не одруженого, проходить військову службу за контрактом на посаді заступника начальника відділу кримінального аналізу головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, у військовому званні «майор», раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000001 від 02.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 26.08.2024 року, з визначенням розміру застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень..

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відносно ОСОБА_7 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того зазначає, що слідчим суддею не враховано міцні соціальні зв`язки підозрюваного, а визначений розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_7 , однак за участю його захисника, який вважав за необхідне розглядати без участі підозрюваного. Також, розгляд апеляційної скарги захисника проведено без участі прокурора, який будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, клопотань чи заяв не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходиться кримінальне провадження № 0000001 від 02.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 3 ст. 332 КК України.

27.06.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України за наступних обставин: наказом начальника 79 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 802-ОС від 28.12.2023 ОСОБА_7 призначений на посаду заступника начальника відділу кримінального аналізу головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «майор».

Згідно розробленого злочинного плану, невстановлені досудовим розслідуванням особи мали підшукувати, у тому числі за допомогою мобільного додатку Telegram, громадян України призовного віку, які мають бажання перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, надавати їм поради та вказівки щодо прибуття у визначений час та визначене місце, забезпечити їх тимчасовим сховищем на період підготовки до безпосереднього переправлення через державний кордон України.

У свою чергу, ОСОБА_7 мав організувати доставку громадян України призовного віку, які мають бажання перетнути державний кордон України, до місця попередньо визначеного членами злочинного угрупування, зорієнтувати їх на місцевості, надавати подальші поради та вказівки щодо потрапляння поза пунктами пропуску на ділянці.

Так, ОСОБА_7 , в грудні 2023 року, (до 28.12.2023 перебував на посаді начальника прикордонного оперативно-розшукового відділення ГОРВ ІНФОРМАЦІЯ_3 ) діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, незважаючи на обізнаність про те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема про заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з метою організації незаконного переправлення громадян через державний кордон України, перебуваючи в АДРЕСА_3 , залучив до протиправної діяльності ОСОБА_9 , та повідомив останньому про необхідність підшукування відповідних осіб призовного віку, які за грошові кошти у сумі 6000 доларів США хочуть незаконно перетнути Державний кордон України, після чого повідомив останньому порядок перетину державного кордону, пояснивши, що у визначений час на своєму автомобілі він має перевезти осіб або знайти особу, яка буде підвозити цих осіб до кордону в місце яке буде вказувати ОСОБА_7 та отримати в них частину грошових коштів, та в подальшому на іншому транспортному засобі здійснять безпосереднє перевезення через державний кордон України поза межами офіційно визначених пунктів пропуску.

На вказану пропозицію ОСОБА_9 вимушено погодився, але усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів та у подальшому діяв під їх контролем.

Після цього, на виконання вказівки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , про схему незаконного переправлення осіб через державний кордон України, яку організував ОСОБА_7 із невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами та про те, що вартість такої послуги складає 6000 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_10 усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів та у подальшому діяв під їх контролем.

У подальшому, 23.02.2024 року ОСОБА_7 , зателефонував до ОСОБА_9 та повідомив останньому про необхідність доставки ОСОБА_10 у строк до 24.02.2024, як особи, яка бажає незаконно перетнути державний кордон України, до м. Вінниці та чекати подальших вказівок.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи вказівку ОСОБА_7 , приблизно о 16.30 год. 24.02.2024 прибули до м. Вінниці та зателефонували останньому і повідомили про своє прибуття. У свою чергу, ОСОБА_7 , надав їм вказівку заселитися в будь-якому готелі у м. Вінниця, потім повідомити йому назву та адресу цього готелю та чекати там подальших вказівок.

Виконуючи вказівки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заселилися в готель «Родинний затишок» за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 і повідомив про це, на що останній повідомив, щоб вони залишатися в готелі та чекали подальших вказівок.

Надалі, близько 20.00 год. 24.02.2024 року ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_9 та надав вказівку останньому зайти в сусідній номер готелю та забрати у людини, яка там проживає 1500 доларів США та у подальшому їх передати ОСОБА_7 у місці яке останній додатково повідомить.

Виконуючи вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_9 від невстановленої особи, у приміщенні готель «Родинний затишок» за адресою: АДРЕСА_4 отримав 1500 доларів США, та повідомив про вказане ОСОБА_7 , в свою чергу, останній, надав ОСОБА_9 вказівку отримати від ОСОБА_10 також 1500 доларів США, як частину грошових коштів за сприяння в незаконному перетині державного кордону України та покинути приміщення вказаного готелю, попередньо надавши ОСОБА_7 номер телефону ОСОБА_10 та повідомив останнього про необхідність чекати разом з невстановленою особою, яка проживала разом з ним в готелі у приміщенні готелю подальших вказівок.

Після цього, 25.02.2024 на мобільний телефон ОСОБА_10 в месенджер «WhatsApp» о 09.12 год. надійшло СМС-повідомлення: «Доброе утро, скорее всего сегодня поедете. Будте на телефоне».

Надалі, близько 09 год. 48 хв. до ОСОБА_10 через месенджер «WhatsApp», на виконання раніше обумовленого спільного злочинного плану щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України зателефонувала на даний час досудовим розслідуванням невстановлена особа та детально проінструктувала останнього щодо способу перетину кордону та повідомила, що обов`язковою умовою перетину кордону має бути відсутність грошових коштів у осіб, які перетинають кордон та надав вказівку чекати в готелі подальших вказівок.

Надалі, 26.02.2024 о 14 год. 32 хв. на мобільний телефон ОСОБА_10 в месенджер «WhatsApp» з вищевказаного номера мобільного телефону надійшло смс-повідомлення з геолокацією місця на виїзді з АДРЕСА_5 , де їх буде чекати особа, яка забезпечить їх доставку до державного кордону України.

Виконуючи вказівку на даний час досудовим розслідуванням невстановленої особи, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , разом з невстановленою особою, яка проживала разом з останнім в готелі прибули до вказаного місця де їх чекав автомобіль Тойота сірого кольору, за кермом якого перебувала невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка діяла на виконання раніше обумовленого спільного злочинного плану щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Надалі, водій автомобіля Тойота сірого кольору, надав вказівку ОСОБА_10 , разом з невстановленою особою, яка проживала разом з останнім в готелі, сісти в автомобіль та після цього вони почали рух в бік м. Могилів-Подільський, Вінницької області. Під час руху, водій автомобіля Тойота сірого кольору, постійно надавав ОСОБА_10 , разом з невстановленою особою, яка проживала разом з останнім в готелі, вказівки та інструкції, як себе поводити, у разі зупинки транспортного засобу на блок-постах, а також інструктував щодо поведінки останніх під час незаконного перетину державного кордону України.

В подальшому, 26.02.2024 року ОСОБА_7 , керуючи діями ОСОБА_10 , надав вказівку останньому передати решту грошових кошті у сумі 9000 доларів США (4500 доларів США за себе та 4500 доларів за невстановлену особу, яка проживала разом з ним в готелі), невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка діяла на виконання раніше обумовленого спільного злочинного плану з ОСОБА_7 щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

В свою чергу ОСОБА_7 , для отримання своєї частки грошових коштів, за сприяння у незаконному переміщенні осіб через державний кордон України, залучив ОСОБА_11 , яка не була обізнана в протиправності дій ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_7 , 29.02.2024 року надав вказівку ОСОБА_9 , передати 3000 доларів США ОСОБА_11 , яка не була обізнана в протиправності дій ОСОБА_7 .

Надалі, 01.03.2024 року, ОСОБА_9 , на виконання вказівки ОСОБА_7 , 01.03.2024 року о 06 год. 10 хв., перебуваючи в м. Болград, Одеської області, точне місце органом досудового розслідування не встановлену, передав ОСОБА_11 , яка не була обізнана в протиправності дій ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 3000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.03.2024 року становило 114 120 гривень), які ОСОБА_11 у подальшому у невстановлений органом досудового розслідування час і місці передала ОСОБА_7 , в якості винагороди за сприяння у незаконному переміщенні осіб через державний кордон України не менше як 2-х осіб.

Таким чином, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, отримали грошові кошти загальною сумою 12 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.03.2024 року становило 456 480 гривень), за сприяння у незаконному переміщенні осіб через державний кордон України не менше як 2-х осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, дослідженими слідчим суддею, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 03.01.2024 року, від 28.02.2024 року, протоколом огляду місця події від 28.02.2024 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 05.03.2024 року, матеріалами виконаних доручень оперативними підрозділами, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального експерименту від 07.03.2024 року, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтроль особи від 07.03.2024 року, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 07.03.2024 року, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтроль особи від 07.03.2024 року, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтроль особи від 07.03.2024 року, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтроль особи від 07.03.2024 року та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами у своїй сукупності.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині з огляду на таке.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, на що звертала увагу сторона захисту, не виключають такої можливості, про що вірно вказано слідчим суддею.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зазначений ризик підвищений специфікою інкримінованого злочину, а також наявністю спеціальних знань внаслідок перебування на оперативній посаді в Державній прикордонній службі України.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходив з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Підозрюваному особисто відома особа заявника у кримінальному провадженні, покази якого є надважливими.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Також у даному провадженні наявний ризик можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , займаючи посаду заступника начальника відділу кримінального аналізу головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів відповідної установи, так як кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, передбачене ч.3 ст. 332 КК України безпосередньо пов`язане з виконання ним службових обов`язків. Водночас, зазначений ризик зменшений внаслідок відсторонення від посади.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на свідків та можливого знищення доказів, а також особи підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Задовольняючи клопотання слідчого частково, слідчий суддя виходив з того, що у клопотанні слідчий, а в судовому засіданні прокурор, посилаючись на характер вчиненого кримінального правопорушення, просили у разі постановлення слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити підозрюваному заставу у розмірі 330 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Натомість, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального злочину, пов`язаного із організацією незаконного переправленням осіб придатних до військової служби через державний кордон України у групі осіб із використанням службового статусу в органах Державної прикордонної служби в умовах воєнного стану, що опосередковано впливає на обороздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, розмір винагороди за вчинення інкримінованих дій, розмір доходів, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що лише застава в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908 400 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

Як встановлено вище, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 5 вказаної статті, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно

Зважаючи на тяжкість та характер злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , обставини кримінального правопорушення та індивідуальні особливості підозрюваного, який підозрюється у вчиненні злочину із використанням службового статусу в органах Державної прикордонної служби в умовах воєнного стану, тому слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що застава у сумі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

За вказаних вище обставин, запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу підозрюваного, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про його особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу ОСОБА_7 на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000001 від 02.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4