Номер провадження:1-кп/521/1074/24
У Х В А Л А

18 червня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

У С Т А Н О В И В :

В ході судового розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано заяву про надання доручення органу розслідування дослідження фактів застосування насильства відносно ОСОБА_4 .Захисник пояснив, що всі його заяви до правоохоронних органів з цього приводу на мають жодних результатів, перевірка до цього часу не проведена.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки, на його думку, стороною захисту не вичерпані усі можливості для подання відповідної заяви в порядку ст. 214 КПК України.

Суд виходить з наступного.

У клопотанні захисника йдеться про застосування до ОСОБА_4 фізичного насилля під час досудового розслідування, щодо якого він нібито звертався з заявою до уповноваженого органу для проведення офіційного розслідування, результатів проведення якого так і не отримав. При цьому сторона захисту просить суд вжити заходів щодо проведення перевірки застосування до обвинуваченого незаконних дій працівниками правоохоронних органів.

Кримінальний процесуальний закон забороняє під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність (ч. 2 ст. 11 КПК). Докази, отримані внаслідок таких дій, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК є недопустимими. Повідомлення про незаконні методи досудового розслідування працівниками правоохоронних органів мають бути предметом перевірки судами.

Статтею 373 КК України передбачено кримінальну відповідальність за примушування давати показання при допиті шляхом незаконних дій з боку особи, яка проводить дізнання або досудове слідство.

У цьому кримінальному провадженні неодноразові заяви сторони захисту про здійснення незаконних методів слідства жодного разу не були предметом перевірки. Таким чином, доводи сторони захисту про недопустимість доказів, отриманих в результаті самообмови внаслідок застосування незаконних методів досудового розслідування, суд не може ні підтвердити, ні спростувати.

Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме - застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності забезпечення судами належної перевірки заяв про застосування недозволених методів шляхом ініціювання здійснення офіційного розслідування уповноваженим органом (зокрема, постанови від 13.04.21 у справі № 752/6631/18-к, від 04.11.2021у справі № 1-14/2005).

Тому, виходячи з правових позицій Верховного Суду, перевірка доводів обвинуваченого щодо незаконних методів ведення слідства має суттєве значення і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 350 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника задовольнити

Доручити Головному слідчому управлінню Державного Бюро Розслідувань організувати проведення дослідження фактів, викладених захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 , щодо незаконних дій під час досудового розслідування, шляхом ініціювання здійснення офіційного розслідування уповноваженим органом за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6