У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2024 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання дізнавача СД ВП №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000812 від 24.09.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2024 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання дізнавача СД ВП №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме: мобільного телефону Iphone 14, в чохлі бампері сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з абонентським номером НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» RIC2282416 та вилучено під час затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок 24.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 ; із забороною відчуження, розпорядження, користування та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна з метою збереження речових доказів та їх подальшого експертного дослідження у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи клопотання, дізнавач посилається на те, що 24.09.2024 року працівниками ВКП Деснянського УП ГУНП в м. Києві, за адресою: вул. Закревського 101, був зупинений гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що має при собі наркотичні засоби, психотропні речовини.

Дізнавачем ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , 24.09.2024 проведено затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок.

Відповідно до показів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній пояснив, що невстановленої дати він замовив у невідомої йому особи заборонені в обігу на території України речовини, а саме порошкоподібну речовину бежевого кольору для власного вживання, без мети збуту.

В подальшому, 24.09.2024 року приблизно о 18 год. 00 хв., вищезазначене відправлення забрав з відділення № 374 «Нової пошти», після чого до нього підійшли працівники поліції, які запитали чи має останній при собі заборонені у обігу речі, на що ОСОБА_6 повідомив, що так та у подальшому ході затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок, було вилучено вищезазначене відправлення.

24.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , під час затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок, було виявлено та вилучено мобільний телефон Iphone 14, в чохлі бампері сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з абонентським номером НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» RIC2282416.

24.09.2024 зазначене тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, необхідним для слідства є провести та дослідити всі наявні та встановлені дії, пов`язані з походженням майна.

Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням переховування пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вищевказаних речових доказів, іншим способом перешкоджати досудовому розслідуванню, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладені арешту на вказане майно.

В судове засідання дізнавач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Власник майна, ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, були вжиті заходи для його належного повідомлення.

Так, дізнавачем ВД Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 надано суду рапорт, з якого вбачається, що нею було здійснено вихід за місцем проживання власника майна ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою його повідомлення про розгляд справи про арешт майна, однак за вказаною адресою двері ніхто не відчинив, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості повідомити останнього про розгляд клопотання.

З огляду на положення ч.1 ст. 172 КПК України, відповідно до якого клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, а неприбуття в судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна осіб, повідомлених належним чином, не перешкоджає його розгляду, також, зважаючи на розумність строків, як основну засаду кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе провести судовий розгляд клопотання про арешт майна за відсутності зазначених осіб.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, дізнавач звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання дізнавача відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, подане ним в строк, передбачений ч.5 ст. 171 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Дізнавач в клопотанні довів підстави вважати, що накладення арешту на виявлений та вилучений під час затримання ОСОБА_6 24.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон, є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, вимоги, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання дізнавача підлягає задоволенню, оскільки вказане в клопотанні майно відповідає критеріям передбаченим ст. 98 КК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173,369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СД ВП №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000812 від 24.09.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною відчуження, розпорядження, користування та вчиняти будь-які реєстраційні дії з метою збереження речових доказів та їх подальшого експертного дослідження у кримінальному провадженні, яке вилучене під час затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок 24.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone 14, в чохлі бампері сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з абонентським номером НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» RIC2282416.

Ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1