справа № 361/3029/23
провадження № 1-кп/361/551/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх захисника адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000249 від 26.01.2023, який надійшов з Київської обласної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бровари Київської області, громадянки України, зареєстрованої : АДРЕСА_1 , та проживаючої : АДРЕСА_2 , освіта середня, має трьох малолітніх дітей, заміжньої, тимчасово не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ст. 126-1, ст. 129, ч. 4 та 5 ст. 152, ч. 5 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ст. 166 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Роздольне, Каховського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого : АДРЕСА_3 , та проживаючого : АДРЕСА_4 , освіта середня, неодруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 149, ч. 4 та 5 ст. 152, ч. 5 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області на стадії дослідження доказів перебуває вказане кримінальне провадження, в якому до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 11.10.2024, в судовому засіданні прокурор просить задовольнити клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду), так як обвинувачені усвідомлюють міру покарання, яка їм загрожує від 10 до 15 років позбавлення волі, що може спонукати їх переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали зі свідками в одному населеному пункті, володіють даними щодо місця їх проживання, іншими контактними даними, тому, перебуваючи на волі обвинувачені матимуть можливість незаконно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови від наданих показань; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неприбуття на виклики до суду, що може позбавити суд можливості забезпечити розгляд даного кримінального провадження в розумні строки, в зв`язку з чим порушуватимуться права інших учасників; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зібрані в ході досудового розслідування докази дають достатні підстави вважати їх поведінку антисоціальною, схильною до систематичного порушення етичних норм, правил поведінки, що склалися в суспільстві. Посилаючись на те, що застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, так як ні домашній арешт, ні застава, ні особисте зобов`язання не здатні забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків з огляду на високий ступінь ризику переховування від суду та незаконного впливу на свідків та, особливо, на малолітніх потерпілих, а також запобігти вказаним ризикам, тому прокурор просить заявлені клопотання задовольнити.

Законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_7 та представник малолітніх потерпілих адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора, так як ризики не зменшилися і не втратили своєї актуальності.

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за вказаним в клопотанні місцем проживання обвинувачених, який нівелює всі заявлені прокурором ризики, які захисник вважає необґрунтованими та нічим не підтверджені, при цьому обвинувачені вже досить тривалий час знаходиться під вартою, що негативно впливає на їх психічний та фізичний стан.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримала доводи захисника.

Заслухавши доводи сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою суду від 13.08.2024 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 60 днів по 11.10.2024 включно, однак враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження дослідження доказів, складність справи та об'єм обвинувачення, суд приходить до висновку, що розгляд справи не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу з об`єктивних причин.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, має врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд, при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою, виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: відсутність належних гарантій та підтвердження соціальних зв'язків, які б переважали наявні ризики їх ухилення від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Досліджуючи питання наявності ризиків для продовження строку дії запобіжного заходу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд зазначає, що наразі не втратили своєї актуальності ризики, існування яких було встановлено в попередніх ухвалах суду, якими обвинуваченим був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені прокурором в клопотанні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які КК України передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, а відтак, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих ним злочинів та покарання, яке їм загрожує, у разі визнання їх винуватими, існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, при цьому відсутні відомості про наявність стійких соціальних зв`язків, які б утримували останніх від спроби втечі, отже існують ґрунтовні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду, намагаючись таким чином уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати судовому провадженню шляхом неприбуття на виклики до суду, що може позбавити суд можливості забезпечити судове провадження в розумні строки, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує також на наявність ризиків, передбачених п. 1 та 4 ч. 1 ст.177 КПК України.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов'язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв'язками та усіма видами зв'язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому судом враховуються дані про особу обвинувачених, те, що ОСОБА_4 раніше не судима, заміжня, має трьох малолітніх дітей, які визнані потерпілими в даному кримінальному провадженні, не працевлаштована, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів відносно своїх малолітніх дітей.

ОСОБА_5 будучи працездатним не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, зареєстроване місце проживання останнього знаходиться на тимчасово окупованій території, відсутні будь-які докази щодо прив`язки його до якоїсь адреси на території Броварського району Київської області.

Відповідно до п. 8 роз'яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Суд також враховує ймовірність того, що в період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із подальшими змінами, який діє до теперішнього часу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть виїхати за кордон України або покинути контрольовану територію України незаконним шляхом в напрямку російської федерації чи на тимчасово окуповану територію України, унеможлививши таким чином розгляд кримінального провадження.

Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконного впливу на свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні, так як обвинуваченим відомі їх анкетні дані, а отже перебуваючи на волі вони може шляхом погроз, вмовлянь, чи іншим способом незаконно вплинути на них з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, при цьому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Беручи до уваги викладені в обвинувальному акті обставини скоєння кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме те, що останні обвинувачуються в скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та недоторканості відносно трьох малолітніх дітей, у вчиненні до них особливо жорстоких, аморальних протиправних дій, які вимагають значного рівня кримінальної рішучості і ставлять під загрозу здоров`я малолітніх потерпілих, розуміючи при цьому, що їх дії є кримінально караними, продовжували це робити протягом тривалого часу, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи не під вартою, здатні повторити такі ж кримінальні дії.

Вказані обставини свідчать про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час існують, суду не надані будь-які дані стосовно того, що ці ризики зменшилися чи втратили свою актуальність, що виключає об`єктивну можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, так як стороною обвинувачення доведено, що жоден інший запобіжний захід не забезпечить попередження вказаним ризикам, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та не буде достатнім для запобігання передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання сторони захисту на тривалий час перебування обвинувачених під вартою суд враховує, при цьому бере до уваги рішення в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, в якому зазначено, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Вказані стороною захисту доводи на переконання суду не є суттєвими і не можуть слугувати підставою для застосування судом до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, а факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про таку їх зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той же час, в кримінальному провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, як забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров'я, а будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються законом.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Усі інші питання, фактичні обставини кримінальних правопорушень, питання винуватості чи не винуватості обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, вирішуються під час судового розгляду, який у даному випадку, не завершений.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам, отже, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, та з урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-177, 183, 197-199, 331, 371, 372 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 07.12.2024 включно.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів по 07.12.2024 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1