Справа № 570/816/21 Провадження №11-кп/802/487/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

особа щодо якої

вирішується клопотання

про застосування примусових

заходів медичного характеру - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

представників потерпілої - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника малолітньої

потерпілої - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000892 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною ухвалою суду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Великі Селища Березнівського району Рівненської області, громадянки України, з повною вищою освітою, непрацюючої, зареєстрованої на АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої - задоволено.

Застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді поміщення (утримання) до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, а саме до КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради.

В частині поданого цивільного позову ОСОБА_14 до ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про відшкодування моральної шкоди, провадження на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України закрито.

Ухвалою вирішено долю речових доказів та судових витрат.

05 вересня 2020 року, приблизно о 04 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: будинок АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті своєму чоловікові ОСОБА_17 , умисно, застосувавши гладкоствольну вогнепальну зброю самозахисту - самозарядний пістолет «ПМР» серійним номером НОМЕР_2 кал. 9 мм Р.А. , здійснила постріл щільно впритул до лівої лобно-скроневої ділянки голови ОСОБА_17 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді одиночного вогнепального сліпого кульового поранення голови з руйнуванням кісток черепа та речовини головного мозку, в результаті отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці.

Окрім того, 05 вересня 2020 року, приблизно о 04 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , безпосередньо після вчинення умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , перебуваючи в будинку за місцем свого фактичного проживання за адресою: будинок АДРЕСА_3 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті своїй малолітній доньці ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснила не менше двох пострілів з гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту - самозарядного пістолету «ПМР» серійним номером НОМЕР_2 кал. 9 мм Р.А. та не менше двох пострілів з гладкоствольного револьверу «SТALKER R1», калібру 4мм (Флобер) заводським номером НОМЕР_1 , у ліву ділянку грудної клітки малолітньої потерпілої ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих вогнепальних поранень грудної клітки зліва з наявністю двох вхідних ран в медіальному верхньому і нижньому квадрантах лівої молочної залози та вхідної рани в ділянці лівої лопатки з контузією м`яких тканин лівої лопаточної, лівої грудної ділянок, які як кожне окремо та і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Не погоджуючись із рішенням суду, потерпіла оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт зазначає, що неповнота судового розгляду полягає у безпідставній відмові судом першої інстанції у задоволенні клопотань представника потерпілого про проведення повторної та додаткової стаціонарної комплексної судової-психолого-психіатричної експертизи. На переконання потерпілої, враховуючи, що матеріали справи містять лише висновок судово-психіатричного експерта від 11.11.2020, а розгляд справи відбувається в 2024 році, то саме проведення вказаних експертиз дало б суду першої інстанції можливість встановлення ряду обставин, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а саме встановлення даних про наявність чи відсутність суттєвих змін у стані здоров`я ОСОБА_7 ..

Потерпіла також звертає увагу суду, що в матеріалах справи містяться ухвала слідчого судді Рівненського суду Рівненської області від 16.11.2020, якою задоволено клопотання захисника про проведення стаціонарної комплексної судової-психолого-психіатричної експертизи та постанова слідчого від 14.12.2020 про призначення повторної стаціонарної комплексної судової-психолого-психіатричної експертизи. Однак вказана ухвала та постанова слідчого не були виконанні.

Також, апелянт вказує про недопустимість як доказу висновку судово-психіатричного експерта № 116 від 11.11.2020, оскільки вказана експертиза проведена на основі дослідження копії медичної картки ОСОБА_7 , фотокопії світлин із сторінки фейсбук останньої та характеризуючи даних на неї, що на переконання першого, не містять жодних відомостей щодо психологічного здоров`я ОСОБА_7 . Крім того, потерпіла вважає, що вказана експертиза була проведена з недотриманням строків, адже на такий вид експертиз передбачено два місяця для їх проведення, однак була проведене у строк менше місяця, що на думку першої, вплинуло на її доказове значення.

У свою чергу, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку судово-психіатричного експерта №49/23 від 14.03.2023, відповідно до якого встановити характер та структуру психічного розладу ОСОБА_7 , його етіологію (причини розвитку) перебіг та співвідношення розладів та ознак «госпіталізму» неможливо.

Апелянт вказує, що також було порушено право на справедливий суд, адже судом першої інстанції було відмовлено у клопотанні потерпілого про відвід судді ОСОБА_1 . Зазначене, на переконання потерпілої, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального права та перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність апелянт зазначає, що до ОСОБА_7 слід було застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом, оскільки остання підозрюється у вчиненні в стані неосудності суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки особливо тяжких кримінальних правопорушень, страждає на параноїдну шизофренію та продовжує нести небезпеку для життя оточуючих, близьких і для себе.

У зв`язку з вказаним, апелянт просить у разі визнання незаконної ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про відвід головуючому судді, кримінальне провадження направити на новий розгляд в суді першої інстанції, а у іншому випадку застосувати до ОСОБА_7 заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, потерпілу та її представників, які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати судове рішення, прокурора, захисника, представника малолітньої потерпілої, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.3 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено у ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.

Розглядаючи кримінальне провадження про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, вказаних вище положень закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції при обґрунтуванні своїх висновків послався на висновок стаціонарної комплексної судової-психолого-психіатричної експертизи №116 від 11.11.2020, відповідно до якої на час її проведення ОСОБА_7 страждала хронічним психічним захворюванням у формі маячного розладу, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих їй дій, ОСОБА_7 також страждала хронічним психічним захворюванням у формі маячного розладу, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У свою чергу, відповідно до ч.4 ст.513 КПК України якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином суд при визнанні особи неосудною і застосуванні до неї примусових медичних заходів повинен визначити їх вид з урахуванням дійсного стану здоров`я особи на момент розгляду кримінального провадження.

Так в матеріалах справи наявна довідка КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради №220 від 04.03.2024, відповідно до якої ОСОБА_7 встановлений діагноз «Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг» (т.11 а.к.п.144).

З вказаного вище слідує, що у ОСОБА_7 з дати проведення у 2020 році експертизи до моменту розгляду судом кримінального провадження змінився діагноз, що свідчить про необхідність встановлення дійсного стану здоров`я особи на момент постановлення судового рішення, однак судом першої інстанції цього зроблено не було.

Таким чином місцевий суд не врахував, що експертиза №116 була зроблена за 4 років до постановлення ухвали цього суду, що, на переконання колегії суддів, не дало змогу суду зробити обґрунтований висновок про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру та визначити їх вид з урахуванням її дійсного стану здоров`я на момент розгляду кримінального провадження.

На необхідність призначення повторної стаціонарної комплексної судової-психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_7 у кримінальному провадженні неодноразово вказувала потерпіла та її представник, однак судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні ряду клопотань потерпілої та її представника про призначення вказаної експертизи протягом усього судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру предмет доказування має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно-небезпечного діяння, а тому обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно-небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, вчинення певного суспільно небезпечного діяння у стані неосудності передбачає відсутність у свідомості особи чітко сформованого умислу в розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, які містять ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.2, 13, ч.2 ст.115 КК України (т.11 а.к.п.191 абз.3).

Проте при формулюванні обставин вчинених ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.2, 13, ч.2 ст.115 КК України, місцевий суд всупереч установленим обставинам вказав про те, що вона, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті, умисно, застосувавши гладко ствольну вогнепальну зброю, здійснила постріл щільно впритул до лівої лобно-скроневої ділянки голови ОСОБА_20 , що є несумісним з наявним у неї станом неосудності (т.11 а.к.п.188).

Також судом першої інстанції допущено порушення вимог ст.513 КПК України, оскільки резолютивна частина оскаржуваної ухвали суду щодо ОСОБА_7 не містить висновків суду про визнання доведеним вчинення нею суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки відповідного кримінального правопорушення, у стані неосудності (т.11 а.к.п.192 зворот).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені порушення у відповідності до ст.412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п.3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути недоліки, вказані в ухвалі апеляційного суду з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону, слід належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразити це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення, а також ретельно перевірити доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 ..

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.2, 13, ч.2 ст.115 КК України, а також характер її захворювання, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку на строк 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді у поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до комунального підприємства «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради на строк 60 (шістдесят) діб, до 08 листопада 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді