Провадження № 11-сс/4823/358/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваної ОСОБА_6

її захисника - адвоката ОСОБА_7

слідчої ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наявними матеріалами та встановленими обставинами, слідчий суддя обрав підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Шестовиця Чернігівського району Чернігівської області, громадянці України, з повною базовою освітою, одруженій, яка має неповнолітню дитину інваліда, не працюючій, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, визначених п. п. 2,3,8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали визначено до 01 жовтня 2024 року.

Приймаючи рішення, слідчий суддя вказав на доведеність обґрунтованості підозри, а також наявності ризиків, відповідно до мотивування викладеного у клопотанні, проте прийшов до висновку, що прокурором не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам. Крім того, слідчий суддя врахував, що підозрювана раніше не судима, має складний стан здоров`я, постійне місце проживання, дитину-інваліда, а тому, за встановлених обставин, дійшов висновку по відсутність підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді як необґрунтовану, постановити нову, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування, а саме до 01 жовтня 2024 року, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України, визначити заставу 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 тисячі 200 гривень.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підозрювана за місцем проживання, де перебуває її син, збула психотропні речовини і їй при цьому стан здоров`я не заважав.

Крім того, за адресою, де обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, проживає її чоловік ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України. А тому, вважає, судом взагалі проігноровано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не надано оцінку поведінці підозрюваної, яка від дачі будь-яких показань відмовляється, під час проведення обшуку відмовлялася видати свій мобільний телефон, намагалася всіляко перешкоджати працівникам поліції під час проведення слідчої дії.

Прокурор наполягає, що кожен із ризиків є цілком реальним за встановлених органом досудового розслідування обставин, а тому інший (більш м`який) запобіжний захід не зможе забезпечити їх уникненню.

Застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання покладених на особу обов`язків, оскільки ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Звертає увагу, що на даний час не встановлені всі обставини вчинення кримінальних правопорушень - можливі спільники, джерела придбання психотропних речовин та шляхи їх реалізації, майно і цінності від злочинної діяльності.

На думку прокурора, у даному випадку єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, є тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, прокурора та слідчу, які підтримали вимоги апеляційної скарги, вказавши, що за встановлених судом ризиків, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваною обов`язків, а також запобігти ризикам, підозрювану та її захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, запевнили, що підозрювана не має жодних намірів переховуватись від органів досудового розслідування чи в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею в повній мірі дотримані.

Зокрема, слід зазначити про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002110 від 04 липня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України.

01 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної ОСОБА_6 з кримінальним правопорушенням, за яким їй повідомлено про підозру, підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів, зокрема протокол огляду місця події, протокол обшуку та протокол допиту свідка, дають підстави для висновків про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкриміноване.

Крім того, колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, апеляційний суд враховує наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які встановлені слідчим суддею, існують та підтверджуються матеріалами провадження.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що підстави, які дають можливість слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Відтак, цілком доведеним, на переконання колегії суддів є ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк до десяти років, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрювана може безперешкодно покинути місце проживання, в тому числі і виїхати за межі країни, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то він є цілком обґрунтованим з огляду на те, що на даний час не встановлено всіх осіб, яким підозрювана збувала психотропні речовини, а також всіх осіб, з якими підозрювана могла спільно збувати психотропні речовини, а також не встановлено доходи та майно отримані від злочинної діяльності (п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України) слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Окрім того, враховуючи, що сторона захисту здійснюючи аналіз показань свідків вказує на інші обставини, які має оцінювати виключно суд при розгляді справи по суті, а тому ця обставина, на переконання колегії суддів дає підстави для висновку щодо можливого впливу підозрюваної на свідків, що унеможливить повторний об`єктивний допит у разі такої необхідності.

Крім того, ризик впливу на свідків обумовлюється також колом зв`язків підозрюваної, що може використовуватися у своїх інтересах та всупереч фактичним обставинам кримінального провадження.

Також, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим існування ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може бути цілком реалізованим у вигляді спроб знищити, сховати або спотворити речі, які використовувались та пристосовувались для вчинення злочину, а отже, може негативно позначитись на отриманні саме об`єктивних доказів.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення у яких підозрюється обумовлено і самим злочином у якому підозрюється ОСОБА_6 .

При цьому колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді та вважає, що слідчий та прокурор не змогли довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що підозрювана має дитину-інваліда з якою проживає разом та щодо якої не позбавлена батьківських прав. Враховує колегія суддів і стан здоров`я ОСОБА_6 , який хоча і не виключає її тримання під вартою, проте разом із іншими обставинами, які характеризують підозрювану, дає суду підстави вважати, що у даному випадку саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на даному етапі досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваною покладних на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2024 року про обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем її проживання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4