Провадження № 1-кп/161/1465/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 16 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002725 від 09.09.2024 року, про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню та неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 08 вересня 2023 року близько 23 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Meriva», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись ним вулицею Кічкарівською зі сторони вулиці Ковельської в напрямку вулиці Чернишевського у м. Луцьку, під`їжджаючи до будинку №22 на вулиці Кічкарівській, в порушення п. п. 2.3 (б), 10.1, 13.3 Правил, об`єктивно маючи можливість виявити нерухомого пішохода на проїзній частині дороги по ліву сторону ходу свого руху, не врахував дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, проявив безпечність та неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, при об`їзді нерухомої вантажівки, припаркованої біля правого краю проїзної частини дороги, не дотримався безпечного інтервалу, при проїзді повз пішохода, в результаті чого допустив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на проїзній частині дороги по ліву сторону відносно руху автомобіля.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_6 , своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив пішоходу ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: перелому дистальних частин 2,3 плесневих кісток правої стопи зі зміщенням відламків; забійні садна, що за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 2.3 (б), 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 13.3 під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_6 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно допустив дорожньо-транспортну пригоди, що потягло за собою нанесення потерпілому ОСОБА_4 тілесне ушкодження середньої тяжкості. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Завдані збитки потерпілому відшкодовані. Просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки він займається активною волонтерською діяльністю.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.09.2023 року, де ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Opel Meriva» по вул. Кічкарівській в м.Луцьку, допустив наїзд на нього, внаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження середньої. Завдані збитки обвинуваченим відшкодовані. При призначенні покарання не настоював на суворому покаранні.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до не тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, відшкодування заподіяних збитків потерпілому.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога не перебуває, однак перебував на лікуванні у КП « Волинська обласна психіатрична лікарня», на утриманні перебувають малолітня та неповнолітня дитина, завдана шкода потерпілому повністю відшкодована, потерпілий не настоює на суворій мірі покарання.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи міру покарання, передбаченого санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_6 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстав для застосування положень ч.2 ст 69 КК України до додатково покарання суд не вбачає , з урахуванням відсутності належних доказів, що керування транспортним засобом є основним джерелом доходів обвинуваченого, а також здійснення ним волонтерської діяльності з допомогою транспортного засобу.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а скасування арешту майна відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Речовий доказ:

- транспортний засіб марки «Opel Meriva», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 - повернути (залишити) за належністю законному володільцю ОСОБА_6 .

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2023 на речі та предмети, скасувати.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/6520-ІТ від 14.06.2024 в сумі 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 (сорок) копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1