Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 494/1989/23
Номер проведження 1-кп/508/24/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Миколаївка Одеської області клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.186 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000498 від 02.09.2023 року, суд

установив:

У провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

28.08.2024 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Зазначене клопотання мотивоване тим, що останні обвинувачуються у вчиненні, у тому числі тяжкого злочину, а тому ризики, які враховувались раніше при застосуванні до них запобіжного заходу за п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились, менш суворіші запобіжні заходи не забезпечать ненастання існуючих ризиків та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити, оскільки ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт або заставу.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, зокрема заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатної особи.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засіданні не з`явилась, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, заявою від 27.02.2024 року просила здійснювати подальший розгляд провадження за її відсутності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно із п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалами слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 05.09.2023 року та від 14.09.2023 року, до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.11.2023 року включно. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року, ухвалами Миколаївського районного суду Одеської області від 15.02.2024 року, 10.04.2024 року, 05.06.2024 року та 03.07.2024 року було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 01.09.2024 року включно.

Суд не піддає сумніву повідомлену під час досудового розслідування підозру ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки на даний час останні набули статусу обвинувачених.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

При вирішенні питання щодо продовження відносно обвинувачених строку запобіжного заходу судом враховуються обставини, визначені ст.178 КПК України, і ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.186 КК України, які за приписами ст.12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочину відповідно, санкція останнього передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років.

Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності ризику переховування від суду. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживають не за місцем реєстрації у м.Миколаєві, за місцем проживання характеризуються із посередньої сторони, офіційно не працюють, тобто не мають постійного джерела доходу. Суду не надано належних доказів перебування обвинувачених у цивільно-шлюбних відносинах та існування утриманців. На підставі наданих матеріалів, суд вважає, що обвинувачені не мають тісних родинних та соціальних зав`язків, та відповідно можуть безперешкодно залишити своє місце проживання, ускладнивши тим самим нормальну діяльність суду та здійснення правосуддя.

Оцінюючи можливість обвинувачених переховуватися від суду, суд вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд бере до уваги, що на теперішній час взагалі не допитані свідки, яким можуть бути відомі обставини злочинів, при цьому обвинуваченим та їх захисникам відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, з яких вони дізнались зміст їх показань та особисті дані, що робить можливим вплив на останніх.

Вказані обставини формують у суду переконання щодо наявності ризику впливу обвинувачених на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 раніше судимі 30.08.2017 року Ленінським районним судом м.Миколаєва, обвинувальний акт за їх обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, перебуває на розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перебуваючи на свободі вони можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження тримання під вартою обвинувачених, що буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особам обвинувачених та тяжкості висунутого їм обвинувачення і зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку. При цьому суд не знаходить підстав щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту.

Разом з тим, варто зазначити, що безальтернативність застосування запобіжного заходу у справах, де обвинувачення пов`язане із застосуванням насильства стосовно потерпілого, може нести в собі ризики порушення прав та свобод людини.

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою.

Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Суд приходить до висновку, що доводи захисників обвинувачених про визначення альтернативного застосування запобіжного заходу із врахуванням осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які вже тривалий час перебувають під вартою, заслуговують на увагу. Також суд враховує поведінку сторони обвинувачення щодо надання доказів обвинувачення для дослідження судом.

Враховуючи наведені вимоги законодавства та особи обвинувачених, обставини кримінального провадження, перебування обвинувачених під вартою тривалий час, а саме ОСОБА_7 з 05.09.2023 року, ОСОБА_6 з 14.09.2023 року, соціальне становище та майновий стан обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу та визначити розмір застави обвинуваченим, виходячи з тяжкості злочинів та обставин їх вчинення, осіб обвинувачених, тяжкості можливого покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими, та вважає, що розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченими своїх обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень є достатньою.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27.10.2024 включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27.10.2024 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з дня продовження запобіжного заходу можуть внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.

За умови внесення застави на обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 відповідно дост.194 КПК України будуть покладені обов`язки: не відлучатись з місця постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування із потерпілою та свідками обвинувачення у даному кримінальному провадженні. Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою. Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Копію ухвали надіслати ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_10