Єдиний унікальний номер: 379/1468/24
Провадження № 1-кс/379/257/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 рокум.Тараща

Слідча суддя Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_1

за участю:секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Білоцерківського районного Управління поліції ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000144 від 01.11.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна,

УСТАНОВИЛА:

Начальник сектору дізнання відділення поліції № 2 Білоцерківського районного Управління поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_3 подала до Таращанського районного суду Київської області клопотання, погоджене прокурором Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування клопотання начальником сектору дізнання зазначено, що 01.11.2024 до ВП № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення екіпажу ВУЛКАН 414 про те, що 01.11.2024 в селі Кирдани Білоцерківського району Київської області зупинено автомобіль марки «ЛАНОС», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , який пред`явив працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з зовнішніми ознаками підробки.

По даному факту 01.11.2024 розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що внесено до ЄРДР за №0000144.

01.11.2024 в ході огляду місця події, а саме ділянки місцевості по АДРЕСА_1 , виявлено автомобіль марки «ЗАЗ» модель «LANOS», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поруч з яким знаходився гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведення огляду ОСОБА_5 добровільно видав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на транспортний засіб марки «ЗАЗ» модель «LANOS», номер шасі НОМЕР_3 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вилучено та упаковано до спеціального пакету CRI1200860.

01.11.2024 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 29.07.2016 Центром ДАІ 3243 на транспортний засіб марки «ЗАЗ» модель «LANOS», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_2 , яке було вилучено та упаковано до спеціального пакету CRI1200860 - визнано речовим доказом та залишено на зберігання при матеріалах кримінального провадження № 0000144 від 01.11.2024 в секторі дізнання відділення поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області.

У даному випадку є наявність обґрунтованих ризиків, які дають достатні підстави вважати, що в разі повернення вилучених речей, а саме: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на транспортний засіб марки «ЗАЗ» модель «LANOS», номер шасі НОМЕР_3 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вилучено та упаковано до спеціального пакету CRI1200860, можлива зміна їх стану, передання іншій особі, знищення, що призведе до неможливості проведення експертиз, інших слідчих дій та повного, об`єктивного, всебічного проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні.

Начальник сектору дізнання відділення поліції № 2 Білоцерківського районного Управління поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_3 на розгляд даного клопотання не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, у зв`язку з проведенням нею запланованих слідчих дій на території Білоцерківського району Київської області, клопотання підтримує повністю.

Власник майна ОСОБА_6 та користувач майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Користувач майна ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не заперечує.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 01.11.2024 розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що внесено до ЄРДР за № 0000144.

Згідно рапорту від 01.11.2024, 01.11.2024 до ВП № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення екіпажу ВУЛКАН 414 про те, що 01.11.2024 в селі Кирдани Білоцерківського району Київської області зупинено автомобіль марки «ЛАНОС», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , який пред`явив працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з зовнішніми ознаками підробки.

Згідно протоколу огляду місця події від 01.11.2024, на ділянці місцевості по АДРЕСА_1 виявлено автомобіль марки «ЗАЗ» модель «LANOS», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поруч з яким знаходився гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведення огляду ОСОБА_5 добровільно видав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на транспортний засіб марки «ЗАЗ» модель «LANOS», номер шасі НОМЕР_3 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вилучено та упаковано до спеціального пакету CRI1200860.

Постановою від 01.11.2024 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 29.07.2016 Центром ДАІ 3243, визнано речовим доказом.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Слідча суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, вважає необхідним накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 29.07.2016 Центром ДАІ 3243, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання слідча суддя з`ясувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірила співмірність втручання у права власника та користувача майна, з потребами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та користувача майна, з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не надано та не встановлено.

Беручи до уваги викладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, забезпечення виконання всіх експертиз та слідчих дій, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, запобігання спробам перешкоджання у встановленні істини, що повернення вилученого майна, може призвести до втрати речових доказів, шляхом зміни його стану, перетворення чи відчуження, дане клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175, 237, 309, 395 КПК України, слідча суддя,

УХВАЛИЛА:

Клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Білоцерківського районного Управління поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , подане за матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні за №0000144, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 29.07.2016 Центром ДАІ 3243, на автомобіль марки «ЗАЗ» модель «LANOS», номер шасі НОМЕР_3 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , упаковане до спеціального пакету CRI1200860.

Роз`яснити, що відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя:ОСОБА_1