Справа № 143/1116/23
Провадження №11-кп/801/854/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 07.06.2023 за №0000197,

за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_11 , представника Моторно (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_12 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 травня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (три ) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок іспитового строку ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Закрито провадження в справі в частині пред`явлення ОСОБА_10 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Ухвалено стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 35834 (тридцять п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 28 коп.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Закрито провадження в справі в частині пред`явлення ОСОБА_9 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 35500 ( тридцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Ухвалено стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги ОСОБА_9 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 7886 (сім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 90 коп.

Ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 09.06.2023 у справі №136/986/23 на автомобіль марки «TOYOTA» моделі «HIGHLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 03.04.2012 є ОСОБА_13 , житель АДРЕСА_2 .

Ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 09.06.2023 у справі №136/986/23 на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «111930», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 10.04.2008 є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_1 .

Речовий доказ - автомобіль марки «TOYOTA» моделі «HIGHLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_3 , ухвалено повернути власнику ОСОБА_13 , жителю АДРЕСА_2 .

Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ» моделі «111930», державний номерний знак НОМЕР_3 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_3 , ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_1 .

Згідно з вироком 07.06.2023 близько 12 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Т-02-36 із с. Саражинці Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області у напрямку м. Погребище Вінницького району Вінницької області, поблизу повороту до с. Павлівка Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області, на відстані 46,5 м від електроопори № 38 справа, у порушення вимог пунктів 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, згідно з якими: п.11.1 ПДР: «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними», п.11.3 ПДР: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», виїхав на зустрічну смугу руху та при цьому, не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу - автомобілю марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався автомобільною дорогою Т-02-36 в напрямку с. Дзюньків Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області, створив аварійну ситуацію та допустив зіткнення із зазначеним автомобілем.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови, шиї, грудної клітки, живота, поперекового відділу хребта, закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу в правій лобній частці та по намету мозочка, внутрішньо - шлуночкового крововиливу, субдуральних гігром обох лобних часток Хант-Хес, перелом дужок другого шийного хребця, закрита травма грудної клітки у вигляді забою обох легень, переломів грудини, правої ключиці, переломів І, ІІ, ІІІ, IV,V, IX, X ребер справа, переломів IV, V, VI, IX ребер зліва, гемопневмотораксу справа, закрита травма живота у вигляді розриву селезінки, розриву тонкого кишківника, гематоми брижі ободової кишки, забою підшлункової залози, внутрішньо черевної кровотечі, масивна заочеревинна гематома, компресійний перелом тіла першого поперекового хребця, які згідно висновку судово - медичного експерта №65 від 21.08.2023 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (п.п. «в», «е», «л», п.2.1.3 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) та водій даного автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови та грудної клітки; забійна рвана рана м`яких тканин верхньої губи, садна в ділянці обличчя, закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, закрита тупа травма грудної клітки у вигляді переломів VI-IX ребер справа, що ускладнилось верхівковим пневмотораксом, які згідно висновку судово-медичного експерта № 64 від 21.08.2023 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я (п. 2.2.1 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

Вказані ушкодження у пасажирки ОСОБА_10 та водія ОСОБА_9 виникли від травматичної дії (ударів, здавлення) тупих твердих предметів (у тому числі виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди тощо). Ушкодження у пасажирки ОСОБА_10 були небезпечними для життя в момент заподіяння.

У ситуації, яка склалась, у прямому причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 технічних норм вимог пунктів 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини його скоєння, у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати та не позбавляти волі. Також вказав, що 07.06.2023 близько 12 години він, керуючи автомобілем марки TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із с.Саражинці в напрямку м. Погребище, виїхав на зустрічну смугу руху. В цей час назустріч йому рухався автомобіль марки ВАЗ 111930. Він намагався скерувати автомобіль назад на свою смугу руху, однак автомобіль, котрий рухався назустріч, також змістився на його смугу руху, а тому відбулося зіткнення двох автомобілів. Після цього він не залишив місце дорожньо-транспорної пригоди, спробував допомогти потерпілим, однак не зміг цього зробити через отримані ушкодження. Хто викликав карету швидкої допомоги він не пам`ятає. Підтвердив, що визнає порушення ним вимог пунктів 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху. Також додав, що він повністю відшкодував потерпілим заподіяну моральну шкоду. На даний час він неофіційно працює водієм у фермерському господарстві, що розташоване в АДРЕСА_4 , та планує офіційно оформити свої трудові відносини із цим господарством, а тому просить не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, оскільки він та його сім`я будуть фактично позбавлені засобів до існування. Раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху не притягувався.

Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини кримінального провадження. Також додав, що 07.06.2023 близько 12 години він рухався зі сторони м. Погребище зі швидкістю 80 км/год. Після того як побачив, що по його смузі руху на зустріч йому рухається автомобіль, то з метою уникнення дорожньо транспортної пригоди спрямував свій автомобіль ліворуч на зустрічну смугу руху. Проте, автомобіль, що рухався на зустріч йому, також почав зміщуватися на свою смугу руху, внаслідок чого відбулося їх зіткнення. Звернув увагу суду на ту обставину, що на ділянці дороги, де сталася дорожньо транспортна пригода, обмежена оглядовість, так як там ростуть дерева. Вважає, що обвинувачений щиро розкаявся, а тому просив його суворо не карати. Оскільки обвинувачений відшкодував йому завдану моральну шкоду в сумі 35500 грн. 00 коп., то в цій частині він відмовляється від цивільного позову. Водночас, підтримує цивільний позов в частині пред`явлення вимоги про стягнення із Моторного (транспортного) бюро України майнової шкоди в розмірі 130876 грн. 80 коп. Вважає, що має право на відшкодування вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, при цьому він готовий передати пошкоджений автомобіль за актом прийому передачі МТСБУ.

Потерпіла ОСОБА_10 також підтвердила наведені в обвинувальному акті обставини кримінального провадження. Вважає, що обвинувачений щиро розкаявся, а тому просила його суворо не карати. Оскільки обвинувачений відшкодував їй завдану моральну шкоду в сумі 30000 грн. 00 коп., то в цій частині вона відмовляється від цивільного позову. Водночас, підтримує цивільний позов в частині пред`явлення вимоги про стягнення із Моторного (транспортного) бюро України майнової шкоди в розмірі 43845 грн. 04 коп.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 просять оскаржуваний вирок скасувати лише в частині вирішення цивільного позову та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Свої вимоги потерпіла ОСОБА_10 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов частково, обмежився лише тим, що частина чеків нечитабельна, не взявши до уваги та не надавши належної оцінки виписці з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого хірургічного відділення № 8294 1 на ОСОБА_10 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 10.06.2023 по 29.06.2023, де зазначено препарати, які було застосовано при лікуванні. Вказане, на переконання потерпілої призвело до неправильного вирішення питання про відшкодування шкоди.

Свої вимоги потерпілий ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції , не врахував того, що витрати, понесені ним на лікування, можна підтвердити на підставі листа призначення, який після отримання відповіді від Комунального закладу «Погребищенська центральна лікарня» судом не був витребуваний у старшого слідчого СВ Відділу поліції № 4 Вінницького УП ГУНП ОСОБА_14 . Також вказує, що судом безпідставно відмовлено в стягненні з МТСБУ матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля, у розмірі 103576 гривень та 80 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок скасувати лише в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Разом з тим, до початку розгляду апеляційної скарги по суті прокурор подав відмову від своєї апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник Моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_12 просить скасувати оскаржуваний вирок у частині вирішення цивільного позову до МТСБУ та відмовити в задоволенні позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що цивільними позивачами в порушення вимог ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було надано до МТСБУ належним чином завірених копій документів та оригіналів чеків, які підтверджують витрати на лікування.

Вказує, що суд посилається на виписку стаціонарного хворого, яку не було надіслано до МТСБУ для можливості розгляду вказаного позову в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначає, що суд, задовольняючи позов, не звернув увагу на заперечення МТСБУ, не зазначив жодної норми та доказів, які підтверджують розмір шкоди, що суперечить закону, а тому суд мав би відмовити в задоволенні позову до МТСБУ за безпідставністю та недоведеністю розміру нанесеної шкоди.

Позиції учасників судового провадження

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 14.10.2024 подали заяви про проведення судового засідання 21.10.2024 у їх відсутність, підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг, заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника МТСБУ, а щодо задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 поклалися на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_6 , який брав участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 , а щодо задоволення апеляційних скарг потерпілих та представника МТСБУ поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 , однак заперечували щодо задоволення апеляційних скарг потерпілих та представника МТСБУ.

Представник МТСБ про судовий розгляд повідомлений належним чином, будь-яких заяв про відкладення не надсилав.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та призначення йому покарання, ніким з учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Частиною 1 ст. 403 КПК України, передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Оскільки прокурор ОСОБА_11 до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги, а прокурор, який бере участь у суді апеляційної інстанції, вказану відмову підтримав, то колегія суддів переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційних скарг потерпілих та представника МТСБ.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з приписами ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Відповідно до ст. 23 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За правилами п. 24.1. ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Таким чином, виходячи із цих законодавчих приписів у рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди.

Колегією суддів установлено, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «TOYOTA» моделі «HIGHLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , була не застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому на МТСБУ покладено обов`язок відшкодувати шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

З матеріалів кримінального провадження також убачається, що потерпілою ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов про стягнення витрат, пов`язаних із лікуванням від ушкоджень, отриманих у ДТП, на загальну суму 43 845 грн 04 коп. та на загальну суму 27 300 грн 00 коп.

Цивільний відповідач МТСБУ не погоджувався із таким розрахунком, подаючи до суду першої інстанції свій відзив на позовні заяви, оскільки позивачами надано суду копії чеків, які є нечитабельними або взагалі не відносяться до шкоди, завданої ДТП, що унеможливлює правильне визначення розміру шкоди.

Загальна сума підтверджених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_10 судом першої інстанції визначена у розмірі 35 834 гривень 28 коп., а потерпілого ОСОБА_9 400 гривень 00 коп.

Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції крім фіскальних чеків фактично не надано належної оцінки виписці з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого хірургічного відділення № 8294 1 на ОСОБА_10 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 10.06.2023 по 29.06.2023, де зазначено препарати, які було застосовано при лікуванні.

Крім цього, суд першої інстанції, установивши з відповіді, наданої Комунальним закладом «Погребищенська центральна лікарня», про те, що лист призначення на ОСОБА_9 був витребуваний старшим слідчим СВ Відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП ОСОБА_14 на підставі ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області та до цього часу не повернутий, не витребував вказаного листа з СВ Відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів достатніх мотивів прийнятого рішення про часткове задоволення цивільного позову. Також, задовольняючи цивільний позов частково, суд першої інстанції належним чином не звернув увагу на заперечення представника МТСБУ.

З огляду на це, апеляційні доводи потерпілих та представника МТСБУ в цій частині є слушними, а тому підлягають перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства. При цьому колегія суддів позбавлена можливості вирішити по суті заявлений потерпілими цивільний позов, оскільки учасниками судового провадження не порушувалось питання про дослідження обставин, якими підтверджені заявлені вимоги, у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями повторно досліджувати докази за власної ініціативі та давати їм іншу оцінку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з узагальненими доводами потерпілого ОСОБА_9 , які стосуються безпідставної відмови у стягненні з МТСБУ матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля, у розмірі 103 576 гривень та 80 копійок.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_9 не надано доказів передачі МТСБУ транспортного засобу, а зроблене ним під час здійснення судового провадження повідомлення про намір в подальшому це зробити не може бути розцінено як вчинення дії, із якою пов`язується виникнення у нього права на відшкодування вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Тому порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і потерпілий ОСОБА_9 мав би передати залишки транспортного засобу цивільному відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом потерпіла особа набуває права на відшкодування шкоди за фізично знищений транспортний засіб в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП у разі передачі залишків транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного суду від 14.06.2023 у справі №125/1216/20.

Жодних доказів, які підтвердили передачу пошкодженого транспортного засобу відповідачу позивачем як суду першої, так і апеляційної інстанції надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність достатніх правових підстав набуття права позивачем на отримання відшкодування шкоди від відповідача в повному розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Крім цього, колегія суддів не погоджується з доводами представника МТСБУ про те, що суд безпідставно посилається на виписку стаціонарного хворого, яку не було надіслано до МТСБУ для можливості розгляду вказаного позову в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно зі статтею 36 пунктом 36.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження і належать до предмету доказування. У цьому разі не звернення потерпілих безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Оскільки для повного, об`єктивного і правильного вирішення провадження в частині вирішення цивільного позову необхідно зібрати й дослідити певні документи та докази, надати потерпілим можливість обґрунтувати їх вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, тому провадження в частині вирішення цивільного позову необхідно направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Під час якого суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, які стосуються цивільного позову, зокрема, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, надати оцінку доказам на її підтвердження, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст.ст. 128, 129 КПК України при вирішенні цивільного позову, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю, апеляційні скарги потерпілих підлягають до задоволення, апеляційна скарга представника МТСБУ підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 128,129,405, 407,409,412,415,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Прийняти відмову прокурора ОСОБА_11 від поданої апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника Моторно (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 травня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу апеляційного суду в частині залишення оскаржуваного вироку без змін може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Ухвала апеляційного суду в частині скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4