ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/ 4464 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 2298 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10.10.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.

ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08.12.2024, включно, із залишенням раніше визначеної суми застави у розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, після внесення якої, обвинувачений підлягає звільненню з-під варти, з покладенням на нього обов`язків:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування.

Строк дії ухвали встановлено до 08.12.2024.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування посилається на недоведеність зазначених в клопотанні ризиків та відсутність доказів на його звинувачення, а також зазначає, що намірів переховуватись від правоохоронних органів та суду не має, а зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити його вимоги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений, його захисник та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись належним чином, про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надали. На особистій участі не наполягали

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого, захисника та прокурора, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.03.2024 відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави, строком дії до 05.05.2024.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.05.2024 відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави, строком дії до 30.06.2024.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.06.2024 відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави, строком дії до 26.08.2024.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.08.2024 відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави, строком дії до 19.10.2024.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.04.2024 вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.05.2024 вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування посилався на необхідність продовження застосування відносно ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, продовжити злочинну діяльність, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

На думку прокурора, ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, а тому, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, прокурор вважав неможливим, оскільки вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не можуть запобігти вищевказаним ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд вважав доведеними продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також суд вважав, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі показання свідків, які викривають його у вчиненні кримінального правопорушення, особисті данні яких відкриті із зазначенням їх місця мешкання, контактних телефонів тощо. Крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, в якому останній обвинувачується, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою незаконного збагачення, оскільки ОСОБА_6 до затримання не працював, припинення його протиправної діяльності не було наслідком добровільного волевиявлення останнього, а стало наслідком діяльності правоохоронних органів. На цей час є підстави вважати, що протиправна діяльність обвинуваченого зі збуту наркотичних засобів та психотропних речовин є чи не єдиним джерелом доходу останнього.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих йому злочинів, міцність його соціальних зв`язків та репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, суд вважав, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, дійшов висновку, що на цей час відсутні підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому, продовживши обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, з визначенням, раніше обраної суми застави, яка на думку суду, буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, в сумі 181 680 грн., що була був встановлена з огляду на актуальну підвищену суспільну небезпеку злочину в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , та з урахуванням особи, його віку, стану здоров`я, та майнового стану, а також обставин злочину, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку її неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду буде достатньою для того, щоб утримати від протиправної поведінки.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що свідки в судовому провадженні ще не допитані, матеріальне становище обвинуваченого, беручи до уваги наявність встановлених в рамках даного кримінального провадження ризиків, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що зменшення розміру застави не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому підстави для зміни розміру застави відсутні.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а також тяжкість кримінального правопорушення, відсутність сталих соціальних зв`язків, є ймовірність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду При цьому слід врахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Також існує вірогідність з боку обвинуваченого незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, оскільки вони судом не допитані.

Крім того, колегія суддів вважає, що не виключений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що він не працевлаштований, до затримання не працював, припинення його протиправної діяльності не було наслідком добровільного волевиявлення останнього, а стало наслідком діяльності правоохоронних органів.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що свідчить про високу ймовірність вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності доказів його вини у кримінальному провадженні на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання судом вирішуються під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10.10.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 08.12.2024 року, включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4