Справа№750/8966/24
Провадження №1-в/751/314/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові подання Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про приведення вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до закону, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2024 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова згідно з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2024 надійшло подання Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про приведення вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ.

У судове засідання з`явилися прокурор та представник Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» №3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відтак кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує встановлений статтею 51 КУпАП розмір, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн, а тому для кваліфікації правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму (соціальна пільга) становить 1 514,00 грн.

Отже, на момент вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України, розмір вартості викраденого майна та майна, яким він заволодів шляхом шахрайства, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 та ст. 190 КК України, становив 3 028,00 грн (1514*2=3028).

З подання Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області вбачається, що ОСОБА_5 скоїв декілька кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: за епізодом 01.02.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 700,00 грн; за епізодом 02.02.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 610,00 грн, 1 000,00 грн та 500,00 грн; за епізодом 05.02.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 360,00 грн; за епізодом 07.02.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 105,00 грн; за епізодами з 08.02.2024 до 09.02.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 2 000,00 грн; за епізодом 06.02.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 2 600,00 грн; за епізодом 04.03.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 772,70 грн; за епізодом 21.03.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 000,00 грн; за епізодом 22.03.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 000,00 грн; за епізодом 27.03.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 500,00 грн, 1 000,00 грн та 3 000,00 грн; за епізодом 06.04.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 500,00 грн; за епізодом 07.04.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 465,00 грн; за епізодом 09.04.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 2 000,00 грн; за епізодом 17.04.2024 сума завданої матеріальної шкоди становила 1 256,00 грн та 1 556,10 грн.

У зв`язку з цим орган пробації, вважаючи, що дії засудженого можуть бути кваліфіковані як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати та тягнуть за собою притягнення до адміністративної відповідальності, посилаючись на положення ч. 2 ст. 74 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, просить вирішити питання про приведення вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ.

Проте вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України, за декількома епізодами в період часу з 15.01.2024 до 12.03.2024, 01.02.2024, 02.02.2024, 05.02.2024, 07.02.2024, 08.02.2024, 09.02.2024, 15.02.2024, 06.02.2024, 04.03.2024, з 21.03.2024 до 27.03.2024, 27.03.2024, 06.04.2024, 07.04.2024, 09.04.2024, 17.04.2024, 24.04.2024, в результаті яких потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду на суму 11 468,92 грн, 12 580,00 грн, 2 600,00 грн, 1 772,70 грн, 26 500,00 грн, 3 000,00 грн, 9 800,00 грн, 6 695,00 грн, 2 000,00 грн, 1 256,40 грн, 1 556,10 грн, 4 000 грн відповідно.

Як загальний розмір завданої потерпілій матеріальної шкоди за певними епізодами перевищує 3028,00 грн, тобто розмір, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 та ст. 190 КК України. Зокрема це стосується саме того одного із перелічених вище епізодів кримінальних правопорушень, який і був покладений в основу подання про приведення вироку у відповідність із діючим законодавством. При цьому, це кримінальне правопорушення, за змістом вироку, хоча мало складений (багатоепізодний) характер, однак було поєднане єдиним умислом.

Щодо решти вказаних у вироку кримінальних правопорушень подання не містить будь-якої правової позиції органу пробації.

На уточнюючі питання суду та пропозицію привести подання у відповідність із фактичними обставинами, встановленими вироком суду (зокрема шляхом доопрацювання із поданням суду відповідних письмових пояснень або уточнень), представник органу пробації повідомив суд про відсутність відповідного наміру, та у вирішенні питання по суті поклалася виключно на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні 28.10.2024 просила суд відмовити у задоволенні подання через його невідповідність вимогам кримінального закону.

Пункт 13 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 1 статті 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Отже, вирішення судом тих питань, які передбачені статтю 74 КК України, здійснюється судом не за власною ініціативою, а на підставі подання належних суб`єктів, передбачених статтею 539 КПК України.

Наведена обставина зобов`язує орган, що звертається із відповідним поданням, навести в такому поданні належну мотивацію, яка є достатньою та необхідною об`єктивного та своєчасного вирішення питання судом.

Ще одним призначенням вмотивованого подання є забезпечення права засудженої особи на доступ до правосуддя, оскільки ознайомлення саме із належно вмотивованим процесуальним документом дозволяє засудженій особі передбачити можливі наслідки розгляду відповідного питання судом та в разі необхідності звернутися за правовою допомогою та/або навести свої додаткові міркування щодо розгляду питання.

Це є особливо актуальним в аспекті повномасштабної агресії російської федерації проти України, коли принаймні частина із таких раніше засуджених осіб перебуває у складі Збройних сил України (як зокрема і засуджений ОСОБА_5 ), та не мають можливості відвідувати судові засідання та відслідковувати всі питання, що виникають в ході розгляду судом відповідного подання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Ще більшої актуальності дане питання набуває в аспекті масового характеру надходження відповідних подань до загальних місцевих судів, та в аспекті необхідності належної та своєчасної організації їх розгляду, у той час як КПК України не містить правового механізму повернення судом в разі їх неналежного оформлення суб`єктом звернення.

З огляду на викладене та з метою забезпечення права засуджених осіб на доступ до правосуддя, яке гарантовано зокрема статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, суд вважає за необхідне довести до відома Державної установи «Центр пробації» про неприпустимість формального підходу до оформлення процесуальних документів в даній категорії справ.

Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачені дії суду у разі виявлення при розгляді справи порушень законодавства або недоліків в діяльності державних органів, зокрема постановлення окремої ухвали.

Водночас у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року (справа № 686/9636/18, провадження № 51-6276 кмо 19) вказано, що кримінальні процесуальні рішення це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Отже, системне та телеогічне (цільове) тлумачення норм КПК дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

У зв`язку з цим Верховний Суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Засада законності передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК України).

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необхідність звернення уваги керівництва Державної установи «Центр пробації» на недоліки подання, пов`язані з невірним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених вироком суду що набрав законної сили, та як наслідок на невірне тлумачення в поданні закону України про кримінальну відповідальність, з метою недопущення відповідних недоліків, та як їх наслідків порушення прав засуджених осіб, у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 372, 376, 395, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повідомити керівництво Державної установи «Центр пробації» (, 04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 81) про недоліки, виявлені під час розгляду подання Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про приведення вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до закону, що вказані в мотивувальній частині ухвали суду.

Зобов`язати керівництво Державної установи «Центр пробації» повідомити Новозаводський районний суд міста Чернігові в термін до 10 грудня 2024 року про заходи, вжиті щодо приведення даного подання у відповідність до законодавства, та про заходи, вжитті для недопущення порушень під час звернення з аналогічними поданнями.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 29.10.2024 о 16.00 год.

Суддя ОСОБА_1