Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/708/2024 Справа № 641/5179/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 24.07.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має,не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно на початку червня 2024 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, маючи умисел на самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні, діючи всупереч вимогам статей 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також статей 60, 61 Земельного Кодексу України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у порушення ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також вказаними статями, передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, самовільно збудував споруду на самовільно зайнятій земельній ділянці розміром 3x2x2,30 м., в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі водного об`єкту - озеро «Кар`єр», що знаходиться поблизу мотелю «Дружба», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на відстані 6 метрів від дзеркала водойми розмістив в прибережній захисній смузі на даній земельній ділянці одноповерхову споруду, за відсутності відповідного рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, чим порушив вимоги статей 60, 61 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України визнав, підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, як зазначено вище, щиро розкаявся у скоєному.

Суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились в самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що відноситься до земель охоронної зони, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях-злочинах та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пленум Верховного Суду України в п. 1 своєї Постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернув увагу на те, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу,що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 , не є особою з інвалідністю, офіційно не працюючий, з вищою освітою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, в силу ст. 89 КК України не судимий.

Враховуючи вказані обставини у їх сукупності, а також що скоєний ОСОБА_4 злочин відноситься до нетяжких злочинів, суд приходить до висновку, про можливість призначення йому покарання із звільненням від його відбування відповідно до ст. 75 КК України. Таке покарання на думку суду, є сумірним вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, встановивши йому випробувальний термін на 1 (один) рік і відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Термін відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Комінтернівський районний суд м. Харкова, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя - ОСОБА_1