Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2447/24
У Х В А Л А

05.08.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представників потерпілих - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів заяву захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відвід колегії суддів у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000768 від 27.11.2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за п.7 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України.

Захисниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подано заяву про відвід колегії суддів у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який мотивовано тим, що даний склад суду першої інстанції вже три рази приймав рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (ухвали суду від 18.04.2024 року, 07.06.2024 року, 17.07.2024 року) і постійно дотримувався «обвинувального ухилу» в даному кримінальному провадженні, тобто підтримував позицію сторони обвинувачення.

Під час підготовчого судового засідання, колегія суддів фактично проігнорувала позицію сторони захисту про надання йому строку для з`ясування з підозрюваними (обвинуваченими) позицію захисту та більш детального ознайомлення матеріалами кримінального провадження.

Низка процесуальних порушень та очевидна невідповідність висновків суду першої інстанції реальним обставинам, за якими неодноразово обиралися підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 безальтернативні запобіжні заходи у виді тримання під вартою.

Дані обставини свідчать не тільки про тенденційність і упередженість суду (суддів), а й заздалегідь сформовану точку зору по даному кримінальному провадженню.

Зазначають про суспільно-політичний резонанс під час розгляду даного кримінального провадження Виноградівським районним судом Закарпатської області, за якого правосуддя здійснюється «під тиском вулиці», який організовує певна частина ромської громади с. Підвиноградів, Берегівського району.

За таких обставин об`єктивний та неупереджений розгляд даного кримінального провадження і постановлений, по ньому законного вироку, чи іншого рішення, що не буде викликати заперечень, нарікань та сумнівів Виноградівським районним судом Закарпатської області є неможливим апріорі.

Вважають, що обставини які склалися вказують на безспірні підстави, які унеможливлюють об`єктивний розгляд даного кримінального провадження Виноградівським районним судом Закарпатської області та надають захисникам обвинувачених право на заявлення відводу колегії судів та всьому складу суду з подальшою передачею даного кримінального провадження до іншого суду.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заяву про відвід підтримали з підстав, викладених у поданій заяві. Додатково захисники зазначили, що вказане провадження перебуває на розгляді колегії з квітня 2024 року. Колегія суддів з того часу три рази продовжувала обвинуваченим запобіжні заходи у виді тримання під вартою, що свідчить про обвинувальний ухил. З цих підстав вважають, що колегія не може об`єктивно розглянути дане кримінальне провадження. Захисники не сумніваються у фаховості суддів у складі колегії, однак з врахуванням обставин справи, вважають, що така повинна розглядати поза межами цього суду.

Прокурор щодо заяви про відвід заперечив з підстав безпідставності та необгрунтованості. Зокрема зазначив, що у заяві жодних об`єктивних підстав для відводу не вказано. Фактично підставою для відводу наведено незгода з ухвалами колегії про продовження обвинуваченим запобіжних заходів. Однак така незгода не є підставою для відводу. Крім того, у разі незгоди з рішенням суду про продовження запобіжного заходу у захисту булла можливість оскаржити такі ухвали в апеляційному порядку. Додатково зауважили, що вказана заява у жодному разі не подавалася з метою затягування розгляду справи.

Потерпілі та їх представники щодо заяви про відвід заперечили.

Обвинувачені підтримали доводи захисників.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши доводи відводу, суд приходить до наступного.

Так, у провадженні колегії суддів Виноградівського районного суду Закарпатської області у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження №0000768 від 27.11.2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 за п.7 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Положеннями ст. 75 КПК України визначено підстави відводу щодо слідчого судді, судді або присяжного у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Так, у справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений захисниками відвід колегії суддів не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК України.

Доводи зводяться до того, що суддями у складі колегії три рази задоволено клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовлено стороні захисту про застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів. На думку сторони захисту вказане свідчить про обвинувальний ухил суду, а відтак вказана колегія не може об`єктивно розглянути справу та з таких підстав підлягає відводу.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя є незалежним при здійсненні правосуддя.

При розгляді заяви про відвід судді інший суддя не є апеляційним чи дисциплінарним органом, а тому не може надавати оцінку процесуальним діям та рішенням судді на предмет дотримання ним норм законодавства, правильності чи неправильності ведення суддею судового процесу або прийнятих суддею рішень, а має лише з позиції стороннього спостерігача визначити існування обставин, які за суб`єктивним чи об`єктивним критерієм можуть викликати сумніви у його неупередженості.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У рішенні ЄСПЛ у справі Де Куббера (De Cubber) від 26 жовтня 1984 року зауважено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

В рішенні від 15 липня 2005 року у справі «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або, що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

В даному випадку заява захисників зводиться до незгоди з прийнятими процесуальними рішеннями колегії суддів.

Відтак факти та доводи, викладені у такій заяві, самі по собі не можуть бути підставою для відводу.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

На переконання колегії суддів заявлені стороною захисту підстави для відводу є безпідставними, оскільки незгода з прийнятим процесуальним рішенням не може бути підставою для відводу.

Щодо доводів про упередженість колегії суддів, то такі ґрунтуються на припущеннях, доказів об`єктивного існування таких не наведено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні поданої захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , заяви про відвід колегії суддів у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000768 від 27.11.2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 за п.7 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_2