КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Тетіївським районним судом Київської області, кримінальне провадження № 0001259 стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росішки Тетіївського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2271/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_1

його на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_11 за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, а кримінальне провадження № 0001259 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цією ж ухвалою цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, - залишено без розгляду.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину, визнав вину та щиро розкаявся, працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва у ФОП ОСОБА_11 , колектив якого просить передати його на поруки, а обвинувачений бажає виправити свою поведінку, зважаючи на що, дійшов висновку про задоволення клопотання ФОП ОСОБА_11 та звільнив обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_11 за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, у зв`язку з її винесенням з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_11 про передачу на поруки ОСОБА_9 в порядку ст. 47 КК України, та спрямувати справу до суду першої інстанції для продовження судового провадження в загальному порядку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у зв`язку зі спричиненням ОСОБА_9 йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, він проходив лікування в Тетіївській центральній лікарні, також направлявся для обстеження до КНП КОР «Київської обласної лікарні». Наявність травми вплинула на нормальний ритм його життя, навіть процес одягання для нього був складним, і зараз він постійно відчуває болі у руці, яка до сих пір нормально не функціонує. Лікування триває до сих пір, і консультативним заключенням від 26.09.23 лікаря КНП КОР «Київської обласної лікарні», йому рекомендовано нагляд травматолога, ЛФК, фізіотерапію та прийом ліків.

Разом з тим, зазначає, що за результатами розгляду клопотання ФОП ОСОБА_11 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_9 з передачею його на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_11 , суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Однак, вказує на те, що законодавець визначив, що для звільнення від відповідальності за ч. 1 ст. 47 КК України повинні бути наявні дві підстави, зокрема бажання самого трудового колективу прийняти особу на поруки та щире каяття особи, яке характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

При цьому зазначає, що Верховний Суд у постанові від 15.11.21 у справі №199/6365/19 вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Між тим, ОСОБА_9 не покаявся у вчиненні даного кримінального правопорушення, не прагнув усунути спричинені йому збитки та не бажав залагодити провину, у зв`язку з чим ним до суду, в порядку ст. 128 КПК України, подано цивільний позов про відшкодування шкоди.

При цьому зазначає, що через 8 місяців після його побиття та після пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди, перед судовим засіданням, ОСОБА_9 зателефонував до нього та запропонував надати 3000 грн., але він відмовився отримати дані кошти, так як дана сума і близько не може компенсувати ту шкоду, яку йому спричинив ОСОБА_9 .

Також вказує й на те, що він давно знає ОСОБА_9 , останньому відомо, де він проживає, його контактний номер телефону, але за період з моменту спричинення шкоди, він не цікавився його здоров`ям, не намагався вибачитись, та знаючи, що він не може виконувати фізичну роботу, у зв`язку з травмою руки, будь-яким чином не намагався усунути спричинену шкоду та будь-чим йому допомогти.

При цьому звертає увагу на те, що коли він з ОСОБА_9 випадково зустрічались, він навпаки глузував з нього та з його травми.

Тому вважає, що його «щире каяття», то лише слова спрямовані виключно для уникнення від кримінальної відповідальності, жодними діями з боку ОСОБА_9 дані слова не підтверджені.

Проте, суд даному факту належної оцінки не надав, що призвело до передчасного висновку, про наявність в діях ОСОБА_9 щирого каяття, та як наслідок до закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 47 КК України.

Захисник ОСОБА_8 у запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , вважаючи апеляційну скаргу такою, що не ґрунтується на законі, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники судового провадження дану ухвалу не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого, його захисника та прокурора проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності зі ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Отже, за змістом ст. 47 КК України, особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки, за сукупності таких умов: 1) особа вперше вчинила кримінальне правопорушення; 2) діяння належить до кримінального проступку або нетяжкого злочину; 3) кримінальне правопорушення не є корупційним та не пов`язане з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 4) особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, щиро покаялася; 5) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 6) особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не заперечує проти закриття кримінального провадження за цією нереабілітуючою підставою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.01.2024 року у справі № 283/2169/19 та у постанові від 15.11.2021 року у справі № 199/6365/19, поняття «щире каяття» передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального правопорушення. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби його вчинення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Як убачається з апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачений, незважаючи на те, що від його дій потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що вплинуло на нормальний ритм його життя, оскільки рука і досі нормально не функціонує та постійно болить, у вчиненому не покаявся, не прагнув залагодити провини і відшкодувати завдану шкоду, у зв`язку з чим потерпілий вимушений був звернутися до суду в порядку ст. 128 КПК України. Лише через 8 місяців після побиття та пред`явлення цивільного позову обвинувачений йому зателефонував та запропонував надати 3 000 грн., які не покривають понесені ним втрати.

Вказані обставини потерпілий ОСОБА_6 та його представник - адвокат ОСОБА_7 підтвердили і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений своєї вини у вчиненому в суді першої інстанції не заперечував, зазначив, що запропонував потерпілому частково відшкодувати завдану шкоду, проте останній відмовився.

Аналогічні пояснення надали обвинувачений і його захисник під час розгляду справи в апеляційному суді. При цьому сторона захисту жодним чином не змогла пояснити, чому обвинувачений ОСОБА_9 запропонував відшкодувати потерпілому шкоду лише частково в такому розмірі, а також які заходи чи спроби вживалися ОСОБА_9 для залагодження провини перед потерпілим.

Зважає колегія суддів і на те, що, окрім визнання свої винуватості та спроби частково відшкодувати завдану шкоду, інших обставин, які б давали підстави вважати про щире каяття ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому дій, не вбачається. Не наведені такі обставини і в ухвалі Тетіївського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року. Викладені в оскаржуваному рішенні мотиви щодо встановлення щирого каяття містять загальний характер.

Проте, як зазначалося вище, лише визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення не може свідчити про наявність у його діях такої обов`язкової умови для застосування вимог ст.47 КК України як щире каяття.

Стосовно пропозиції часткового відшкодування завданої шкоди, то, враховуючи обставини, за яких обвинуваченим було запропоновано її відшкодувати, розмір грошових коштів, а також відсутність спроб з боку обвинуваченого іншим чином залагодити свою провину, колегія суддів вважає, що це не може бути беззаперечним доказом ознак каяття ОСОБА_9 за вчинене.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо щирого каяття ОСОБА_9 у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості є передчасними, оскільки судом не з`ясовано в чому полягає щире каяття, чи було вжито заходів до відшкодування шкоди, як складової щирого каяття.

Крім того, обов`язковою умовою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності і передачі його на поруки є вчинення кримінального правопорушення вперше.

Отже, суд, вирішуючи питання застосування положень ст. 47 КК України, має перевірити, чи притягувався обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять даних щодо відсутності у обвинуваченого ОСОБА_9 судимостей у минулому.

Щодо клопотання ФОП ОСОБА_11 про передачу обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки в порядку ст. 47 КК України, то слід зазначити наступне.

Метою передачі обвинуваченого на поруки трудовому колективу є участь суспільства у перевихованні обвинуваченого шляхом здійснення морального впливу на нього.

Беручи обвинуваченого на поруки, трудовий колектив фактично бере на себе обов`язок здійснювати щодо нього заходи виховного характеру, контроль за виконанням безпосередніх трудових обов`язків, додержанням ним правил громадського співжиття в побуті та громадських місцях тощо.

Отже, передаючи обвинуваченого на поруки трудовому колективу, суд повинен належним чином з`ясувати чи буде здатний трудовий колектив здійснювати щодо нього заходи виховного характеру.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі № 621/3213/19.

17.08.2023 року до Тетіївського районного суду Київської області надійшло клопотання, підписане ФОП ОСОБА_11 , про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_11 .

Згідно з протоколом № 1 засідання трудового колективу ФОП ОСОБА_11 від 15.09.2023 року, ОСОБА_9 вирішено взяти на поруки.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що трудовий колектив ФОП ОСОБА_11 складається з п`яти осіб. Присутніх на засіданні було чотири, один з яких є сам обвинувачений.

Вказаним обставинам суд першої інстанції не надав жодної оцінки.

Таким чином, задовольняючи клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки трудовому колективу, суд першої інстанції не перевірив здатність трудового колективу ФОП ОСОБА_11 здійснювати щодо нього заходи виховного характеру.

Виходячи з викладеного, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема не перевірено належним чином законність підстав для застосування положень ст. 47 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Допущені порушення норм матеріального права тягнуть за собою скасування ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року, якою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_11 за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, а кримінальне провадження № 0001259 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3