У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024

Справа № 331/2759/24

Провадження № 1-кс/331/850/2024

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 від 06.03.2024стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак, Запорізької області, українець, громадянин України, який має середню спеціальну освіту, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, являється внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання в якому зазначено, що ОСОБА_6 , в невстановлений досудовим слідством день та час, діючи незаконно, в порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичної речовини з метою подальшого збуту, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав 2 блістери з маркуванням «Метадон ЗН», в яких містилось 15 пігулок, які в подальшому став незаконно зберігати при собі з метою збуту.

22.04.2024, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на незаконний збут наркотичного засобу, в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 , якій у встановленому законом порядку доручено проведення оперативної закупівлі наркотичного засобу, домовився про збут останній наркотичного засобу, обіг якого обмежено «Метадон». Після чого, приблизно о 09 годині 30 хвилин вищевказаного дня, ОСОБА_7 подзвонила ОСОБА_6 , де в ході телефонної розмови з останнім, замовила наркотичний засіб, обіг якого обмежено «Метадон» за грошові кошти у сумі 600 гривень, які були попередньо видані для проведення оперативної закупки. Вказані кошти приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 в ході особистої зустрічі біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 передала в руки ОСОБА_6 , після чого, 22.04.2024, приблизно о 12:00 годині ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме у кімнаті 509 будинку АДРЕСА_4 збув ОСОБА_7 два блістери з маркуванням «Метадон ЗН», в яких містилось 15 пігулок.

Після чого ОСОБА_7 перенесла вказані два блістери з пігулками до буд. АДРЕСА_5 де добровільно, в ході проведення огляду місця події, видала працівникам поліції 2 блістери з маркуванням «Метадон ЗН», в яких містилось 15 пігулок, якй згідно висновку експерта № СЕ-19/108-24/7696-НЗПРАП від 24.04.2024 містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, маса якого складає 0,3414 г ( в перерахунку на основу).

Таким чином, встановлена достатня кількість доказів для підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, який кваліфікується як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу.

В подальшому, ОСОБА_6 , в невстановлений досудовим слідством день та час, діючи незаконно, в порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою подальшого збуту, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав 3 фрагменти блістерів з маркуванням «Метафін ІС», в яких містилось 10 пігулок, які в подальшому став незаконно зберігати при собі з метою збуту.

В подальшому, 29.04.2024, ОСОБА_6 , діючи повторно, з прямим умислом, направленим на незаконний збут наркотичного засобу, в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 , якій у встановленому законом порядку доручено проведення оперативної закупівлі наркотичного засобу, домовився про збут останній наркотичного засобу, обіг якого обмежено «Метадон». Після чого, приблизно об 11 годині 30 хвилин вищевказаного дня, ОСОБА_7 подзвонила ОСОБА_6 , де в ході телефонної розмови з останнім, замовила наркотичний засіб, обіг якого обмежено «Метадон» за грошові кошти у сумі 600 гривень, які були попередньо видані для проведення оперативної закупки. Вказані кошти о 12 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 в ході особистої зустрічі біля будинку АДРЕСА_6 передала в руки ОСОБА_6 , після чого, приблизно о 16:30 годині вищевказаного дня, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме в АДРЕСА_7 збув ОСОБА_7 3 фрагменти блістерів з маркуванням «Метафін ІС», в яких містилось 10 пігулок.

Після чого ОСОБА_7 перенесла вказані 3 фрагменти блістерів з маркуванням «Метафін ІС», в яких містилось 10 до буд. АДРЕСА_5 де добровільно, в ході проведення огляду місця події, видала працівникам поліції 3 фрагменти блістерів з маркуванням «Метафін ІС», в яких містилось 10 пігулок, які згідно висновку експерта № СЕ-19/108-24/8079-НЗПРАП від 30.04.2024 містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,2242 г ( в перерахунку на основу).

Таким чином, встановлена достатня кількість доказів для підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який кваліфікується як: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно.

У вчиненні вказаного злочину, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6

29.04.2024 о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Зібраними під час досудового розслідування доказами встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1.Протоколом видачі грошових коштів від 22.04.2024;

2.Протоколом огляду покупця від 22.04.2024;

3.Протоколом огляду місця події від 22.04.2024;

4.Висновком хімічної експертизи від 24.04.2024;

5.Постановою про визнання речовим доказом від 27.04.2024;

6.Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 22.04.2024;

7.Протоколом видачі грошових коштів від 29.04.2024;

8.Протоколом огляду покупця від 29.04.2024;

9.Протоколом огляду місця події від 29.04.2024;

10.Висновком хімічної експертизи від 30.04.2024;

11.Постановою про визнання речовим доказом від 30.04.2024;

12.Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.04.2024;

13.Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.04.2023;

14.Постановою про визнання грошових коштів речовим доказом від 30.04.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження.

В ході досудового розслідування 30.04.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1,2 ст.307 КК України.

При обранні запобіжного заходу необхідно враховувати обставини передбачені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у якому він підозрюється (позбавлення волі на строк від 6 до 10 років);

-вік та стан здоров`я підозрюваного (відсутність хронічних захворювань)

-відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного (підозрюваний офіційно не одружений, відсутність дітей);

-відсутність місця роботи та заробітку.

Так, органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачено п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 не працевлаштований, вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, після отримання повідомлення про підозру, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або перешкоджати встановленню істини по справі, тому орган досудового розслідування приходить до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Окрім того, ОСОБА_6 не працевлаштований, стійких соціальних зв`язків не має, веде аморальний спосіб життя, що дає підстави вважати, що систематичне скоєння корисних кримінальних правопорушень є єдиним його джерелом прибутку. Данні підстави вказують на те, що ОСОБА_6 , залишаючись на волі, може й надалі вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_6 , кримінального правопорушення.

Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів.

Про неможливість обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави свідчить те, що підозрюваний не працевлаштований, обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину, що і є єдиним джерелом його доходу є матеріальні блага, отримані злочинним шляхом, які не можуть бути внесені як застава з метою забезпечення покладених на нього обов`язків.

Крім того, про неможливість обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу як домашній арешт, який передбачений п.4 ч.1 ст.176 КПК України свідчить саме систематичне скоєння кримінальних правопорушень, принципове ігнорування встановлених норм моралі в суспільстві, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також те, що існує можливість його переховування від органів досудового слідства або суду і подальшого порушення більш м`яких запобіжних заходів передбачених п.3 ч.1 ст. 176 КПК України та п.4 ст. 176 КПК України, у зв`язку з тим, , що підтверджує наявність вказаного ризику.

У зв`язку з чим, з метою захистити громадян і суспільство від злочинних посягань, та з метою присікти злочинну діяльність ОСОБА_6 , слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків,

Прохають суд застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Адвокат заперечував проти обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання не обґрунтоване, ризики, на які посилається сторона обвинувачення та чому не можна застосувати більш м`які запобіжні заходи не мають належного обґрунтування та є безпідставними. Підозрюваний має постійне місце проживання як ВПО, має міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, не офіційно працює, раніше не судимий, визнає у повному обсязі свою провину. Прохав суд застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, підтримав думку адвоката.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 6.03.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.307 КК України.

29.04.2024 о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України. 30.04.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, у тому числі: Протоколом видачі грошових коштів від 22.04.2024; Протоколом огляду покупця від 22.04.2024; Протоколом огляду місця події від 22.04.2024; Висновком хімічної експертизи від 24.04.2024; Постановою про визнання речовим доказом від 27.04.2024; Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 22.04.2024; Протоколом видачі грошових коштів від 29.04.2024; Протоколом огляду покупця від 29.04.2024; Протоколом огляду місця події від 29.04.2024;Висновком хімічної експертизи від 30.04.2024; Постановою про визнання речовим доказом від 30.04.2024; Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.04.2024; Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.04.2023; Постановою про визнання грошових коштів речовим доказом від 30.04.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу враховує наявність ризиків передбачених п.1, п.5, ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є спосіб забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього зобов`язань, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України передбачено обмежений перелік підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину.

Слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не довели.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що виконання підозрюваним процесуальних обов`язків можуть забезпечити інші, більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу тримання під вартою, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював , що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року, у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (ст.29,62 Конституції України).

Вирішуючи питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_6 слідчий суддя, виходить з того, що відповідно до довідки ВПО він має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки( проживає з цивільною дружиною та має на утриманні неповнолітню дитину), раніше не судимий.

Наявною підставою, на час розгляду подання, для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є тяжкість злочину в якому підозрюється ОСОБА_6 , схильність переховуватись від органів слідства та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи прокурора у судовому засіданні про те, що ОСОБА_6 з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду жодним доказом не підкріплені і, на переконання слідчого судді , є лише припущенням.

Що стосується існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим в клопотанні та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначеного ризику.

Прокурором не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленому ризику.

Посилання прокурора на вчинення тяжкого злочину не можуть слугувати єдиною підставою для обрання ОСОБА_6 , найсуворішого запобіжного заходу.

З цього приводу слід зазначити, що наявність підозри у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до вимог ст.178 КПК України та усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ст.8 КПК України, є частиною національного законодавства, сама по собі не може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, як на це посилається прокурор, не є виключними і достатніми обставинами для підтвердження неможливості застосування до підозрюваного при вказаних обставинах більш м`якого запобіжного заходу.

На думку суду, з урахуванням даних про особистість підозрюваного та його процесуальну поведінку, прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_6 , альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання прокурор не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає недопустимим обґрунтування прокурора необхідності обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише тяжкістю та особливостями злочину в якому підозрюється ОСОБА_6 , оскільки тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не мірою відповідальності за скоєне.

Водночас, з огляду на серйозність обвинувачення, а також для забезпечення якомога швидкого розгляду провадження по суті, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю (браслету), з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, так як саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.

На думку суду, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.

Керуючись ст. ст.177,178, 181, 183, 196,369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 від 06.03.2024стосовно ОСОБА_6 - відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю (браслету) строком на два місяці.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово за виключенням явки до слідчого та суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.

Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повідомити про це слідчому судді.

Визначити строк дії ухвали два місяці: з 02 травня 2024 року по 02 липня 2024 року включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити слідчому, в провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1