Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2046/24
Провадження № 1-кп/279/436/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000119 від 23.02.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженка міста Коростень, Житомирської області, громадянка України,

не працююча, не інвалід, державних нагород не має, раніше в силу ст.89

КК України не судима, освіта неповна середня, зареєстрованої та

фактично проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено воєнний стан вчинила умисний злочин за наступних обставин: 21.02.2024, близько 14 год. 50 хв, пересвідчившись у тому, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаться непоміченими, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу до банківської картки АТ КБ «Приват банк» з номером НОМЕР_1 та використовуючи банкомат банку АТ КБ «Приватбанк», розташований за адресою: вул. Базарна 4-А, м.Коростень, Житомирська обл, здійснила зняття грошових коштів з вищевказаної банківської картки використовуючи пін-код, чим вчинила таємне викрадення грошових коштів, в сумі 9000 гривень, що належать потерпілій ОСОБА_4 .

Таким чином, неправомірними діями ОСОБА_5 заподіяно потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 9000,0 гри.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_5 , якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнала повністю та підтвердила зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснила, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час таємно викрала чуже майно, здійснила зняття грошових коштів зазначила, що щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що гроші їй не повернуто, щодо покарання обвинуваченій, покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала себе винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження

доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності її позиції немає, а також учасникам зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої. Інші докази судом не досліджувалися.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України доведена повністю та кваліфікація її дій за ч.4 ст.185 КК України правильна, оскільки своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна вчиненими в умовах воєнного стану, обвинувачена скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_5 злочин передбачений ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, суд враховує, що ОСОБА_5 на спеціалізованих обліках не перебуває, осіб на утриманні має, не одружена, в порядку ст.89 КК України раніше не судима, беручи до уваги позицію потерпілої те, що на суворому покаранні вона не наполягала, а також щире каяття обвинуваченої у вчиненому, її відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачена дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, суд вважає, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню нею нових злочинів можливо без ізоляції її від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку вона, ОСОБА_5 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинувачену ОСОБА_5 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і

достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засуджену, привчати до додержання законів, оскільки вона не виправдана, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша її доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у неї звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , обраний відповідно до Ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2024 у вигляді особистого зобов`язання до 15.05.2024 року залишити незмінним.

Процесуальні витрати відстутні, арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати виннуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_5 відповідно до Ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2024 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 15.05.2024 року залишити незмінним.

Речові докази у провадженні, а саме:

- DVD-R диск для лазерних систем зчитування інформації з написом «285-ВБ від 05.03.2024», що зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: