ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/464/23 Номер провадження 11-кп/814/1083/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2022 року за №0002237, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 08 грудня 2022 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позов ОСОБА_10 задоволено та стягнуто на її користь із ОСОБА_9 12 500 гривень майнової шкоди й 30 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 грудня 2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин у будинку по АДРЕСА_2 на грунті раніше виниклих неприязних відносин із ОСОБА_11 , діючи з метою вбивства, умисно наніс дерев`яною палицею удари в голову ОСОБА_11 , від чого палиця зламалась. Затим ОСОБА_9 іншою палицею продовжив наносити удари в ділянку голови ОСОБА_11 , заподіявши останньому закриту черепно-мозкову травму з вогнищевою травмою та набряком головного мозку в поєднанні із зовнішньою крововтратою на тлі множинних ран голови, від чого настала смерть ОСОБА_11 .

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 жовтня 2023 року й закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, скасувати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнити його з-під варти, цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: стороною обвинувачення не надано достовірних і достатніх доказів учинення ОСОБА_9 умисного вбивства ОСОБА_11 , а висновки про винуватість ОСОБА_9 ґрунтуються на припущеннях; обвинувачений не заподіював тілесні ушкодження ОСОБА_11 , навпаки ОСОБА_11 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, погрожував присутнім у будинку особам, завдав сокирою тілесні ушкодження ОСОБА_9 , після чого обвинувачений вибіг на вулицю, а разом із ОСОБА_11 у будинку залишилась свідок ОСОБА_12 , і подальші обставини за їх участю слідством не встановлені; ОСОБА_11 після отриманих тілесних ушкоджень міг пересуватись і здійснити напад не тільки на ОСОБА_9 , а й потім, коли наодинці залишився зі свідком ОСОБА_12 , яка в невідомий час залишила домоволодіння ОСОБА_11 ; після події під час огляду в ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден, подряпин і гематоми; в діях ОСОБА_9 відсутній прямий умисел, мотив і мета вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України; показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 містять розбіжності й неточності між собою про обставин події, що ставить під сумнів їх достовірність. Водночас захисник посилається на те, що суд першої інстанції: безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про одночасний допит свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , не допитав свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (понятих у ході проведених слідчих дій) і ОСОБА_18 ; поверхово дослідив відомості про особу обвинуваченого, який не судимий, до затримання проживав із матір`ю, яка станом на момент розгляду справи померла, не оголошувався в розшук, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, має незадовільний стан здоров`я в силу наявності ряду захворювань, за час перебування в слідчому ізоляторі характеризується посередньо та негативні характеристики щодо його особи за місцем проживання чи реєстрації відсутні;

обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 жовтня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, посилаючись на те, що в ході судового розгляду не було встановлено достатніх доказів здійснення ним убивства ОСОБА_11 , у той час як це кримінальне провадження є сфальсифікованим.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційних скарг, заперечення прокурора й представника потерпілої проти апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційних скарг про відсутність у кримінальному провадженні доказів учинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, позбавлені підстав.

Частиною 1 ст.115 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю щодо протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» визначено, що питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, а саме при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Тривалість же часу, що минув з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до настання смерті особи, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - умисного протиправного заподіяння смерті (умисного вбивства) іншій людині - ОСОБА_11 , є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 (знайомого ОСОБА_9 ), який підтвердив те, що 05 грудня 2022 року в післяобідній час він разом із обвинуваченим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, прибули в будинок за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_9 висловив ОСОБА_11 погрозу поперебивати йому ноги, якщо він не поверне велосипед, після чого ОСОБА_11 вигнав їх із будинку. Приблизно через годину вони знову повернулись у будинок ОСОБА_11 , де обвинувачений, узявши дерев`яну палицю, наніс нею удари в голову ОСОБА_11 . Затим ОСОБА_11 сів, узяв у руки сокиру й почав нею махати, а ОСОБА_9 продовжив заподіювати удари палицею в голову ОСОБА_11 , від чого з`явилось багато крові.

Свідок ОСОБА_12 (знайома ОСОБА_11 , яка йому допомогала по господарству) підтвердила показання свідка ОСОБА_13 у тому, що 05 грудня 2022 року, перебуваючи в будинку ОСОБА_11 , вона почула тріскіт палиці й через скло помітила обвинуваченого, який наносив численні удари палицею в голову ОСОБА_11 , зазначаючи: «це ти мене в підвалі закривав». ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_11 травму голови з кровотечею, яку вона намагалась зупинити. ОСОБА_11 відмовився від виклику екстренної медичної допомоги й вона попрямувала додому, а ОСОБА_11 залишився в будинку, де його на наступний день було виявлено мертвим.

За змістом протоколів пред`явлень для впізнання від 07 грудня 2022 року з додатками свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 упізнали ОСОБА_9 як особу, яка 05 грудня 2022 року у вечірній час у будинку за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 нанесла ОСОБА_11 дерев`яною палицею (як уточнив свідок ОСОБА_13 , двома палицями почергово) численні удари в голову (т.1 а.п.120-123, 133-136).

15 грудня 2022 року свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у ході проведених із ними слідчих експериментів на місці злочину (по АДРЕСА_2 ) детально відтворили обставини (локалізацію, спосіб і механізм) нанесення ОСОБА_9 у ході конфлікту ударів дерев`яною палицею в голову ОСОБА_11 . При цьому, свідок ОСОБА_13 , продемонструвавши, деталізував заподіяння обвинуваченим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень почергово двома палицями (спочатку першою палицею, яка зламалась, а далі - наступною), що підтверджується протоколами вказаної слідчої дії з технічними носіями інформації, на яких записано її перебіг (т.1 а.п.125-130, 138-143).

Відповідно до висновків додаткових судово-медичних експертиз №№912/2, 913/3 від 20 січня 2023 року відтворені свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_12 під час слідчих експериментів обставини щодо характеру, локалізації та механізму спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 відповідають об`єктивним судово-медичним даним експертизи трупа ОСОБА_11 (т.1 а.п.131-132, 144-145).

Відтворені свідком ОСОБА_13 обставини спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 двома палицями у зв`язку з тим, що перша зламалась, та показання свідка ОСОБА_12 про тріскіт палиці підтверджуються також даними висновку судово-медико-криміналістичної експертизи №16/319-МК від 23 січня 2023 року, згідно з якими двоє з вилучених у будинку за місцем проживання ОСОБА_11 фрагментів деревини мають спільну лінію розділення (злам) і становили раніше одне ціле - палицю (т.2 а.п.41-43).

Наведені вище докази об`єктивно узгоджуються і з протоколом обшуку від 07 грудня 2022 року з додатками, в ході якого за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 виявлено на території домоволодіння численні порожні пляшки з-під алкогольних напоїв, у будинку - велику кількість слідів крові по всьому приміщенню, труп ОСОБА_11 у крові з множинними видимими тілесними ушкодженнями, зокрема, в ділянці голови, сокиру та дерев`яні палиці (фрагменти деревини), в тому числі в зламаному стані й зі слідами крові (т.1 а.п.55-61, 87-97).

Так, у ході проведених експертних досліджень на змивах із частин дверей, підлоги, сходів та перилах будинку за місцем проживання ОСОБА_11 , вилучених у будинку останнього фрагментах деревини, палиці, сокирі з дерев`яною ручкою та наволочці, сверті ОСОБА_11 , двох фрагментах деревини, вилучених із рани лівої кисті трупа ОСОБА_11 , у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин і фрагментів зрізів нігтьових пластин із рук останнього виявлено кров людини з антигенами В та Н за ізосерологічною системою АВ0, що може походити від ОСОБА_11 , крові якого властиві названі антигени. Походження цієї крові від ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , а також лише від однієї ОСОБА_12 (виявлення антигену Н можливе лише за рахунок домішку її крові) виключається, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз №493 від 30 грудня 2022 року, №№5/1871, 6/1872, 8/1874, 1/1867, 4/1870 від 02 січня 2023 року, №№2/1868, 3/1869, 7/1873 від 03 січня 2023 року, №№2/496, 3/497 від 12 січня 2023 року (т.1 а.п.176-181, т.2 а.п.11-12, 16-18, 19-26, 27-29, 30-40).

Факт виявлення на фрагменті деревини, вилученому в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , крові людини, що може походити від особи, в крові якої знаходиться антиген В ізосерологічної системи АВ0, в тому числі від ОСОБА_11 , і неможливість походження цієї крові від ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджено також висновком судово-медичної експертизи №492 від 30 грудня 2022 року (т.2 а.п.13-15).

Далі згідно з протоколом обшуку від 07 грудня 2022 року з додатком під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 у присутності обвинуваченого було виявлено та вилучено його одяг: куртки, спортивні штани, валянки (т.1 а.п.146-156).

На спортивних штанах, куртці та валянку ОСОБА_9 , вилучених за місцем його проживання, зафіксовано наявність крові людини, яка може походити від ОСОБА_11 . Походження цієї крові від ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , а також лише від однієї ОСОБА_12 (виявлення антигену Н можливе лише за рахунок домішку її крові) виключається, що встановлено у висновках судово-медичних експертиз №9/1875 від 02 січня 2023 року, №10/1876 від 04 січня 2023 року (т.1 а.п.170-178).

Тобто з логічного аналізу комплексу вказаних вище висновків експертних досліджень, місця розташування слідів крові в їх поєднанні, сукупності та взаємозв`язку вбачається, що всередині будинку, де відбулося вбивство, на об`єктах, які в ньому знаходились, у тому числі знаряддях злочину і його частинах - фрагментах деревини, тілі ОСОБА_11 було зафіксовано сліди його крові, до того ж, можливе походження якої безпосередньо від усіх інших присутніх трьох осіб ( ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) виключається. Цю ж кров ОСОБА_11 виявлено на одязі ОСОБА_9 (штанах, куртці та валянку), що підтверджує показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і продемонстровані ними в ході слідчих експериментів обставини в тому, що саме обвинувачений заподіював удари ОСОБА_11 , від яких настала смерть останнього, та навпаки спростовує непослідовну версію ОСОБА_9 про те, що він не бачив крові на ОСОБА_11 і тілесних ушкоджень йому не спричиняв.

Зазначені вище обставини заподіяння обвинуваченим ОСОБА_11 ударів дерев`яними палицями відповідають висновкам судово-медичних експертиз №913/1 від 20 січня 2023 року, №913 від 19 січня 2023 року з фототаблицею, сукупний зміст яких свідчить, що спричинені ОСОБА_11 тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, утворились саме в один проміжок часу від неоднократної (не менше двадцяти двох ударів) ударної дії тупих твердих предметів видовженого характеру з обмеженою контактуючою поверхнею, до яких належить і дерев`яна палиця чи подібні до неї за характеристикою тупі тверді предмети, в проміжок часу від декількох хвилин до кількох годин перед настанням смерті. Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 лише протягом короткого проміжку часу (від декількох хвилин до кількох годин) міг вчиняти дії, спрямовані на пересування, а саме ходити на короткі нетривалі відстані. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в проміжок часу з 20 до 00 годин. У ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження трьох груп: 1) закрита черепно-мозкова травма, яку утворили: крововиливи під тверду мозкову оболонку по базальній поверхні справа, зліва і в ділянці великого потиличного отвору, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою в обох лобних долях, тім`яних ділянках справа та зліва, потиличній (справа) і тім`яно-скроневій (зліва) ділянках справа, смуги втиску та ерозивні крововиливи по базальній поверхні стовбура й мозочка на тлі набряку головного мозку, рани з осадженням шкіри лобної ділянки голови у центральній частині, зліва, справа, в тім`яній ділянці зліва, тім`яно-потиличній ділянці голови, на обличчі справа в лобній ділянці, а також садно і синець в лобній ділянці обличчя справа, синець нижньої губи справа, крововиливи розшаровуючого характеру з приминанням, розривами м`яких тканин голови зі сторони внутрішньої поверхні тім`яної, лобної ділянок справа, в центрі і зліва, та на межі тім`яної, потиличної ділянки голови; зовнішня крововтрата із ран голови та малокрів`я внутрішніх органів, що є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпечних для життя 2) закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, крововилив розшаровуючого характеру в м`які тканини лівого передпліччя і плеча, циркулярного характеру розлитий синець лівого передпліччя із садном по задній поверхні на його тлі, садно лівого ліктя, синець зовнішньої поверхні лівого плеча, глибока рана між першим і другим пальцями лівої кисті по долонній поверхні, садно лівої кисті по тильній поверхні, шкіряна рана другого пальця лівої кисті, які є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями за критерієм тривалого розладу здоров`я; 3) синці верхнього краю правого плеча, по зовнішній і передній поверхні правого плеча, задньої поверхні правого передпліччя, передньої поверхні лівого стегна, внутрішньої поверхні лівого стегна, зовнішньої поверхні правого стегна, в надлопатковій ділянці справа із крововиливом в оточуючі м`які тканини, садно передньої поверхні лівої гомілки, що є легкими тілесними ушкодження. Між тілесними ушкодженнями першої групи та смертю є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми із вогнищевою травмою та набряком головного мозку в поєднанні із зовнішньою крововтратою на тлі множинних ран голови. Наявні тілесні ушкодження на обох верхніх кінцівках свідчать про закривання ОСОБА_11 цими анатомічними ділянками тіла інших життєво важливих ділянок (голови) від травмуючих предметів під час їх слідоутворюючої дії, травмуючої сили (нанесення ударів). Перед смертю і незадовго до настання смерті ОСОБА_11 вживав алкоголь, у його крові та сечі виявлено етиловий спирт у концентрації 2, 9 та 3, 7 проміле відповідно (т.1 а.п.108-116).

Отже, оскільки всі тілесні ушкодження в ОСОБА_9 утворились у короткий проміжок часу, тобто внаслідок однієї події, та перша група цих тілесних ушкоджень (черепно-мозкова травма з вогнищевою травмою і набряком головного мозку в поєднанні із зовнішньою крововтратою на тлі множинних ран голови) перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_11 , а викладеними вище доказами підтверджено нанесення саме обвинуваченим дерев`яними палицями численних ударів ОСОБА_11 у короткий проміжок часу в ході конфлікту й залишення потім ОСОБА_9 місця злочину, чому передувало також висловлення обвинуваченим погроз застосування насильства щодо ОСОБА_11 , то це спростовує доводи захисника про можливе отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у будь-якому місці. Окрім того, після заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 перебував у безпорадному стані, потенційно міг ходити лише на короткі нетривалі відстані та його смерть настала в короткий проміжок часу з огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ввечері йому ОСОБА_9 заподіяв удари та вже ІНФОРМАЦІЯ_2 в проміжок часу з 20 до 00 годин ОСОБА_11 помер.

Таким чином, наведені вище показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо заподіяння обвинуваченим смерті ОСОБА_11 є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються доказами за результатами проведення слідчих дій і висновків експертиз, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд обґрунтовано поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку. Судом першої інстанції в установленому законом порядку було попереджено свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведено їх до присяги й перевіркою матеріалів справи не встановлено підстав обмовити обвинуваченого з боку цих свідків. Водночас наявність незначних неточностей між показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо певних детальних особливостей подій увечері 05 грудня 2022 року, які не мають значення для встановлення винуватості ОСОБА_9 , не ставить під сумнів достовірність цих показань із огляду на викладені вище обставини й те, що даний факт обумовлений сплином тривалого проміжку часу з моменту злочину до моменту надання показань у суді першої інстанції (свідок ОСОБА_13 допитувався в місцевому суді приблизно через 5 місяців після події злочину, а свідок ОСОБА_12 - через 8 місяців). Також свідок ОСОБА_12 сприймала побиття обвинуваченим ОСОБА_11 після того як почула тріскіт палиці, а тому вона не була очевидцем всього процесу спричинення обвинуваченим ОСОБА_11 ударів.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про одночасний допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є необґрунтованими.

Частиною 15 ст.352 КПК України передбачено, що суд має право призначити одночасний допит двох чи більше вже допитаних учасників кримінального провадження (свідків, потерпілих, обвинувачених) для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, який проводиться з урахуванням правил, встановлених ч.9 ст.224 КПК України.

Відповідно до встановленого порядку та обсягу дослідження доказів у засіданнях місцевого суду було допитано з дотримання вимог КПК України свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у ході чого, зокрема, забезпечено стороні захисту право на перехресний допит, досліджено докази за результатами проведених із вказаними свідками слідчих дій і відповідні їм висновки експертиз. Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 надали детальні й вичерпні показання щодо відомих їм усіх обставин провадження, які належать до предмету доказування/спростовування, та перевіркою матеріалів справи не встановлено даних, які би свідчили про можливість повідомлення ними інших нових суттєвих обставин, що стосуються вчиненого ОСОБА_9 злочину.

З огляду на викладені вище обставини та відсутність між показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 тих істотних розбіжностей, які би ставили під сумнів ці показання, та причини неточностей яких викликали би потребу в їх з`ясуванні в порядку ч.15 ст.352 КПК України, на думку колегії суддів, місцевий суд, як наслідок, правильно відмовив у задоволенні клопотання про одночасний допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що постановив відповідну ухвалу (т.2 а.п.153). Натомість, сама по собі незгода сторони захисту зі змістом показань свідків не є підставою для їх повторного та одночасного допиту.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано не допитав свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не були безпосередніми очевидцями злочину, а брали участь у слідчих діях як поняті: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 - при проведенні 07 грудня 2022 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 та огляду трупа ОСОБА_11 (т.1 а.п. а.п.55-61, 87-100); ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - під час здійснення: 07 грудня 2022 року - обшуку за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_1 (т.1 а.п.146-156); 15 грудня 2022 року - слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.1 а.п.125-130, 138-143).

Зміст складених за результатами проведення названих вище слідчих дій протоколів засвідчено підписами всіх учасників, у тому числі понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які будь-яких доповнень чи зауважень щодо порядку проведених за їх участю слідчих дій і достовірності складених процесуальних документів не мали. Окрім того, зміст протоколу обшуку за місцем проживання обвинуваченого підтверджено й підписом самого ОСОБА_9 без доповнень або зауважень. Обшуки за місцями проживання ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 супроводжувались повною відеофіксацією перебігу названих слідчих дій, яка є засобом об`єктивного контролю та записана на наявних у матеріалах справи технічних носіях інформації, через це не викликає сумнівів у своїй достовірності (т.1 а.п.146-156, т.1 а.п.125-130, 138-143).

Як установлено в судовому засіданні місцевого суду від 24 липня 2023 року та підтверджено в цьому засіданні сторонами провадження, які наводили обгрунтування щодо наявності чи відсутності підстав для допиту свідка ОСОБА_18 після неможливості забезпечення його явки, цей свідок сторони обвинувачення також не був безпосереднім очевидцем злочину, а, виходячи з показань свідка ОСОБА_12 , лише 06 грудня 2022 року зранку дізнався про смерть ОСОБА_11 від ОСОБА_12 і разом із нею прибував за місцем проживання ОСОБА_11 , де останній був виявлений мертвим, що підтверджується носієм інформації, на якому зафіксовано провадження в першій судовій інстанції. Разом з цим, слід зауважити, що й стороною захисту не ставиться під сумнів факт убивства ОСОБА_11 , факт чого зафіксовано в ряді доказів по справі: протоколах обшуку, огляду, висновках експертиз.

Таким чином, є відсутніми обставини, які би свідчили про можливість повідомлення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 суду невідомих або інших відомостей, що мали би значення для встановлення обставин учиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення або перевірки доказів по справі. Стороною захисту не було наведено належних обгрунтувань доцільності та необхідності допиту зазначених вище свідків із урахуванням наведених вище відомостей і значимості їх допиту для подальшого судового розгляду.

За таких обставин, прийняття місцевим судом рішення про закінчення дослідження доказів із переходом до наступної стадії судового розгляду - судових дебатів, не потягло за собою неповноту судового розгляду і не завадило встановленню істини в цьому кримінальному провадженні, а винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , за встановлених у вироку обставин, повністю підтверджено зазначеними вище доказами сторони обвинувачення.

Окрім того, сам ОСОБА_9 , хоча й не визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, між тим, підтвердив те, що він 05 грудня 2022 року у вечірній час доби перебував із ОСОБА_13 у будинку ОСОБА_11 і запитував у ОСОБА_11 щодо повернення йому велосипеда.

Проте показання ОСОБА_9 про те, що він не вчиняв убивство ОСОБА_11 , не наносив йому тілесні ушкодження, а лише відштовхував від себе палицею ОСОБА_11 і вчиняв ці дії для свого захисту від спроб ОСОБА_11 завдати йому удари сокирою, правильно оцінені критично судом першої інстанції та є способом захисту ОСОБА_9 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю викладених вище підтверджуючих зміст однин одного доказів (показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , доказів за результатами проведення слідчих дій та експертних досліджень), аналіз яких у сукупності та взаємозв`язку із урахуванням обставин цього провадження і висунутої на свій захист неправдивої версії ОСОБА_9 поза розумним сумнівом доводить те, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння попередньо висловив погрози застосування насильства ОСОБА_11 через неповернення останнім велосипеда. Приблизно через годину ОСОБА_9 повернувся в будинок ОСОБА_11 , де в ході конфлікту з останнім на грунті особистих неприязних відносин, поводячи себе агресивно, умисно й цілеспрямовано з великою силою наніс йому знаряддями злочину (двома палицями почергово) численні удари переважно в життєво важливий орган (голову), при цьому, не припиняв побиття навіть після того як перша палиця зламалась, а, взявши іншу палицю, продовжив заподіяння ударів ОСОБА_11 . Розпочав конфлікт і вчиняв злочинні дії саме ОСОБА_9 , натомість, ОСОБА_11 намагався відмахнутись сокирою вже в процесі активного нанесення йому палицею множинних тілесних ушкоджень обвинуваченим, після чого обвинувачений продовжив завдавати ОСОБА_11 у голову численні тілесні ушкодження, загалом нанісши не менше 22 ударів, а тому це вказує на відсутність стану оборони з боку ОСОБА_9 .

Що стосується посилань захисника на дані висновку судово-медичної експертизи №1147 від 15 грудня 2023 року та відповіді ІТТ №4 ГУНП у Полтавській області про наявність в обвинуваченого гематом і подряпин у ділянках руки та обличчя, то вказані дані хоча і підтверджують те, що ОСОБА_9 мав тілесні ушкодженні, однак не дають жодних підстав уважати, що він під час вчинення злочину перебував у стані необхідної оборони, оскільки відповідно до показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 ударів обвинуваченому ОСОБА_11 не заподіював, та наведені стороною захисту обставини не виправдовують дій ОСОБА_9 , визначальним у поведінці якого було саме бажання позбавити життя ОСОБА_11 , розправитись із ним. Навпаки, ОСОБА_11 намагався захиститись від дій ОСОБА_9 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №913 від 19 січня 2023 року з фототаблицею, згідно з якою наявні у ОСОБА_11 тілесні ушкодження на обох верхніх кінцівках свідчать про закривання ОСОБА_11 цими анатомічними ділянками тіла інших життєво важливих ділянок (голови) від травмуючих предметів під час їх слідоутворюючої дії, травмуючої сили - нанесення ударів (т.1 а.п.108-114).

При такому застосуванні обвинуваченим знарядь злочину була велика ймовірність заподіяння смерті ОСОБА_11 , що безумовно усвідомлював ОСОБА_9 . Своїми діями він і спричинив ОСОБА_11 серед низки тілесних ушкоджень, зокрема, закриту черепно-мозкову травму з вогнищевою травмою та набряком головного мозку в поєднанні із зовнішньою крововтратою на тлі множинних ран голови, від чого настала смерть ОСОБА_11 . Поведінка ж обвинуваченого після нанесення множинних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який був увесь у крові, виявилась у тому, що ОСОБА_9 не вжив заходів для збереження життя ОСОБА_11 і залишив місце злочину. При цьому, твердження обвинуваченого про те, що він бачив крові на ОСОБА_11 спростовуються як зовнішнім виглядом ОСОБА_11 та обстановкою в його будинку з великою кількістю крові, тим, що кров на тілі ОСОБА_11 відразу ж помітили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , так і наявністю слідів крові на трьох елементах одягу ОСОБА_9 (куртці, штанах і взутті).

Отже, обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку, спосіб вчинення обвинуваченим злочину, застосовані ним почергово знаряддя злочину, кількість, послідовність і локалізація нанесених ударів ОСОБА_11 , поведінка ОСОБА_9 під час і після вчинення злочину, свідчать про наявність у діях обвинуваченого всіх об`єктивних і суб`єктивних складових злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

З викладеного вище вбачається спрямованість дій та умислу ОСОБА_9 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 у ході конфлікту на грунті особистих неприязних відносин між ними, у зв`язку з чим твердження захисника про відсутність умислу, мотиву та мети вчинення ОСОБА_9 цього кримінального правопорушення є неспроможними. Наведене узгоджується з орієнтирами, викладеними в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за якими умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, а також за відсутності ознак, передбачених ст.ст.116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного із загиблим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

Обставин, які би вказували на неповноту досудового розслідування чи судового слідства, на що посилалась сторона захисту в апеляційних скаргах і судовому засіданні апеляційної інстанції, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення, в тому числі допитавши очевидців злочину, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Так само позбавлені підстав і доводи захисника про поверхове врахування місцевим судом обставин, які мають значення в ході призначення обвинуваченому покарання.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, його конкретні обставини, особу обвинуваченого, який не судимий, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, його стан здоров`я, вік, сімейний стан, думку потерпілої про призначення ОСОБА_9 покарання на розсуд суду, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_9 посередньо характеризується за місцем попереднього ув`язнення, до затримання проживав із матір`ю, яка станом на момент розгляду справи померла, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для пом`якшення останньому заходу примусу.

Разом з цим, на доводи захисника щодо наявності в ОСОБА_9 захворювань апеляційний суд зауважує, що при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, вказане може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду.

Призначене ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, яке не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Аргументи ж захисника про необхідність залишення без задоволення цивільного позову потерпілої є необгрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану діями останнього.

Майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Частиною 1 ст.1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю іншої особи, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Життя та здоров`я людини згідно зі ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Цих вимог закону при вирішення цивільного позову місцевим судом дотримано.

До початку судового розгляду в першій судовій інстанції потерпіла ОСОБА_10 (двоюрідна сестра ОСОБА_11 ) заявила цивільний позов, у якому просила стягнути з обвинуваченого її користь 12 500 гривень майнової шкоди та 30 000 гривень моральної шкоди, який місцевим судом задоволено (т.1 а.п.30-33).

За результатами оцінки сукупності викладених вище доказів було встановлено, що ОСОБА_9 умисно вбив ОСОБА_11 шляхом нанесення останньому численних ударів знаряддями злочину.

У цивільному позові ОСОБА_10 зазначила про здійснення нею витрат на поховання її брата ОСОБА_11 на загальну суму 12 500 гривень, що в повному обсязі підтверджується даними накладної №26 від 27 січня 2023 року, виданої потерпілій, щодо сплачених ритуальних послуг і товарів на поховання ОСОБА_11 (т.1 а.п.33).

Таким чином, наведені вище витрати підлягають компенсації обвинуваченим, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 12 500 гривень у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Також зазначений у вироку розмір моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої в сумі 30 000 гривень, узгоджується з принципами розумності, виваженості та справедливості, його визначено з урахуванням характеру й обсягу перенесених ОСОБА_10 моральних страждань, пов`язаних із непоправною втратою нею близької людини (двоюрідного брата), якого обвинувачений у жорстокий спосіб позбавив життя та залишив помирати в безпорадному стані на місці злочину.

Підстави для зменшення названих вище розмірів відшкодувань відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване, справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4