Справа № 464/1315/24
пр.№ 1-кп/464/295/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2024 року м.Львів Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Львові кримінальне провадження № 464/1315/24/, внесеному 08.01.24. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029, стосовно

ОСОБА_3 , 1982.04.10., уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, не працює, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5

учасниками провадження - представник потерпілого ТзОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_6

з участю його сторін, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 09 грудня 2023 року о 13.40 год, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» за адресою - АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгівельного прилавку майно ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД», а саме горілку «Фінляндія 40 %» об`ємом 0,7 л вартістю 330,36 грн без ПДВ, яку заховав собі під куртку та, не здійснивши оплату за таке, пройшов касову зону, вийшов з приміщення магазину, після чого викраденим розпорядився на власний розсуд, таким чином заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ч.185 КК України.

Під час досудового розслідування між прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 та обвинуваченим за участі захисника було укладено угоду про визнання винуватості від 21.02.24., за змістом якої обвинувачений беззастережно визнає обвинувачення в повному обсязі під час судового провадження у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку), відсутності обставин, які обтяжують покарання, сторони досягли згоди щодо обрання покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 474, 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся, ще на досудовому слідстві добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, у зв`язку з чим у останнього відсутні до ОСОБА_3 претензії матеріального характеру. Ствердив, що розуміє роз`яснені йому судом: права, визначені ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України; характер обвинувачення, вид і міру покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що таку угоду уклав добровільно, без примусу і не під тиском, що підтвердив і його захисник.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди або відмову у її затвердженні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За умовами ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Представником потерпілого підтримано укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним за відсутності претензій будь-якого характеру.

У ст.470 КПК України передбачено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, як це передбачено ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19. У сформованій правовій позиції перевірка достовірності обставин, які згідно зі ст.470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. На суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст.474 КПК.

За такого суд вважає, що обставини, передбачені ст.470 КПК України, є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для укладення угоди про визнання винуватості, процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Беручи до уваги викладене вище, дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України.

Досліджуючи узгоджену міру покарання, суд виходить з того, що у відповідності до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом (ч.3 ст.75 КК України).

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 203/378/17 та 29 листопада 2018 в справі № 761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», у п.12 якої, зокрема, зазначено, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч.1 ст.75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст.75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч.7 ст.474 КПК) відсутні. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч.3 ст.75 КК визначаються виключно судом.

За текстом угоди сторони досягли згоди та порозуміння щодо призначення обвинуваченому узгодженого покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України із звільненням такого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Визначаючи покарання у межах санкцій відповідних інкримінованих статей КК України із порядком його відбування, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду. Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, а обставини для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону чи наявність перешкод призначення такого є відсутніми.

Беручи до уваги дискреційні повноваження суду та наведений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 орієнтовний перелік обставин для установлення тривалості іспитового строку, з урахуванням особи обвинуваченого, характеру вчиненного, добровільного відшкодування заяподіяної шкоди потерпілому, активного сприяння розкриттю інкримінованого та ступеню суспільної небезпечності, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, суд вважає за доцільне визначити термін звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Водночас у відповідності до ч.1 ст.76 КК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого такі обов`язки як періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/ роботи.

Відтак суд, перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону та переконавшись, що укладення вказаної угоди сторонами є добровільним, дійшов висновку про ухвалення в цьому кримінальному провадженні обвинувального вироку стосовно обвинуваченого, яким затвердити угоду про визнання ним винуватості, визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання з дотриманням правил призначення покарань. Підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

При ухваленні вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази компактдиск із відеозаписом місця події слід залишити при кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475, 532 КПК України,

у х в а л и в :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 лютого 2024 року між прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 464/1315/24, внесеному 08.01.24. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Залишити при кримінальному провадженні речові докази компактдиск із відеозаписом місця події (постанова слідчого від 08.01.24.).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_7