ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/3006/23 Номер провадження 11-кп/814/1499/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0002310 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Новоосинове Куп`янського району Харківської області, українцю, громадянину України, з вищою освітою, пенсіонеру, директору СТОВ «Мрія», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

обвинуваченому за ч.4 ст. 111-1, ч.1 ст. 111-2 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.05.2024 включно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними та тимчасово-окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, а також у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди України шляхом: добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 111-1, ч.1 ст. 111-2 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що не зменшилися та продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні прокурором не доведені, доказів наявності ризиків прокурором до клопотання не надано.

Не застосовано до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Вважає, що законодавством надано право суду не визначати альтернативного запобіжного заходу під час застосування запобіжного заходу, проте таких норм не зазначено під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу. При цьому вважає, що ризик втечі зі збігом часу зменшується, а ризик впливу на свідків можна нівелювати шляхом накладення певних заборон.

Вказує, що судом не було враховано вік, стан здоров`я обвинуваченого та відсутність необхідних умов для отримання медичної допомоги, його репутацію, наявність місця проживання, сім`ї, відсутність судимостей, наявність численних нагород, те, що він під час збройної агресії РФ з 2014 року брав активну участь у підтримці військових України та учасників АТО. Під час окупації частини Харківської області здійснював безкоштовне надання продуктів харчування мешканцям території, на якій проводилися бойові дії.

Окрім цього зазначив, що судове засідання 13.03.2024 було проведено без його участь та не враховано його заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0002310 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.4 ст. 111-1, ч.1 ст. 111-2 КК України. В судовому засіданні 13 березня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.05.2024 включно.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_9 , зокрема, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, те, що вказані злочини вчинено проти основ національної безпеки України, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не закінчено, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

Колегія суддів враховує доводи, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має місце проживання та стан його здоров`я, проте при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Більше того, відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду провадження не зменшилися, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу необхідно зазначити таке.

Вирішуючи питання щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави під час перегляду судового рішення, колегія суддів враховує дані щодо обвинуваченого, встановлені судом, зокрема вік обвинуваченого, який є особою похилого віку, наявність позитивних характеристик, постійного місця проживання, численні нагороди за його вклад в розвиток сільського господарства, а також подяк за допомогу Збройним силам України, а саме надання військовим частинам техніки СТОВ «Мрія», директором якого він є, відсутність судимостей.

Крім цього, з наданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_9 має незадовільний стан здоров`я внаслідок захворювання серцево-судинної системи, з приводу чого зазнавав оперативного втручання. Впродовж перебування в установі попереднього ув`язнення неодноразово проходив лікування в медичній установі на стаціонарному лікуванні.

Як вбачається з чинного законодавства, частина 4 статті 183 КПК України передбачає право суду не визначати розмір застави, а не обов`язок.

Отже враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_9 може бути визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно з вимогами ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На підставі ч.5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених в ч.5 ст. 182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи вказане, обставини обвинувачення, рід діяльності, та матеріальне забезпечення обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що застава, передбачена п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків та необхідно визначити заставу, яка перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, застава у вигляді 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1514000 грн, з покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого.

Внесення визначеного судом апеляційної інстанції розміру застави буде вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, ухвалу суду щодо ОСОБА_9 необхідно змінити, визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з покладенням на нього, в разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема, дотримання розумних строків, з огляду на те, що ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні перебуває під вартою з 02.11.2022, складений слідчим та затверджений прокурором 21.04.2023 обвинувальний акт у кримінальному провадженні направлений до суду першої інстанції для розгляду по суті, водночас станом на дату ухвалення судом рішення про продовження строку дії запобіжного заходу та його перегляду в апеляційному порядку підготовче судове засідання не проведено й не призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 - змінити.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1514000 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою особою на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (код отримувача: 42262431. Банк: Державна казначейська служба України м.Київ. Код банку отримувача (МФО) 820172. Рахунок отримувача UA0086573).

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 :

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному провадженні

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи виконання покарань негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_9 з-під варти та повідомити усно і письмово суд. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава повертається в дохід держави.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4