Справа № 462/931/24
провадження 1-кс/462/523/24
У Х В А Л А

08 березня 2024 року Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке погоджено з прокурором, в якому просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження.

Свої вимоги мотивує тим, що СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ Національної поліції України у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002088 від 08 серпня 2019 року, за фактами звернень громадян щодо незаконного заволодіння (замахів на заволодіння) належного їм майна, тобто за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.358, ч.3 ст.190, ч.2 ст.209, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

07.08.2019 року надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_5 , про те що невідомою йому особою шляхом обману отримано від нього підписи на документах, які стосуються продажу належної йому на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Заявником також повідомлено, що невідома йому особа жіночої статі заволоділа правовстановлюючими документами на квартиру.

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, працівниками Департаменту карного розшуку Національної поліції України встановлено факти заволодінь майном громадян шляхом фіктивного визнання родинних відносин та використання підроблених документів.

Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.04.2021 нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 внесла до Реєстру відомості про РНОНМ 101, згідно чого власником будинку АДРЕСА_1 стала ОСОБА_7 .

Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 3-622 виданий 30.04.2021, видавник: П`ята Львівська державна нотаріальна контора (спадкова справа № 368/2017).

Свідоцтво про право на спадщину видано на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.06.2019, судова справа № 447/1170/19, згідно з яким судом встановлено родинні зв`язки ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідком в даній справі була ОСОБА_4 , яка на даний час є власником будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням суду встановлено факт батьківства ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дитини ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.05.2021 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчила договір купівлі продажу житлового будинку, серія та номер: 605, за яким ОСОБА_7 продала будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (дочка ОСОБА_4 ) та ОСОБА_12 (від імені якого діяла по довіреності ОСОБА_4 ). Будинок придбано покупцями по 1/3 частки кожному.

Досудовим розслідування встановлено, що 14.06.2017 ОСОБА_9 по місцю проживання за адресою АДРЕСА_1 , скоїв вбивство своєї матері ОСОБА_13 , після чого скоїв самогубство шляхом повішання.

15.06.2017 у П?яту державну нотаріальну контору про відкриття спадщини померлої ОСОБА_13 звертається ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає: АДРЕСА_3 - батько ОСОБА_4 .

21.02.2018 ОСОБА_14 подає позов у Залізничний районний суд .м Львова про визнання спільного проживання з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , судова справа №462/887/18 від 21.02.2018.

23.01.2019 Залізничним районним судом .м Львова у позові відмовлено. Як зазначив у своєму рішенні суд: «досліджуючи заяву ОСОБА_14 про прийняття спадщини, яка міститься в матеріалах спадкової справи №368/2017, заведеної П?ятою Львівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 , суд встановив, що позивач з такою заявою звернувся до нотаріальної контори наступного дня після смерті ОСОБА_13 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його двоюрідна сестра ОСОБА_13 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, у вказаній заяві позивач зазначає своє зареєстроване місце проживання, а саме: АДРЕСА_4 . Наведене свідчить, що позивач при зверненні до нотаріуса мав намір спадкувати майно померлої ОСОБА_13 , як її родич, а не як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.»

11.03.2019 ОСОБА_14 звертається з апеляційною скаргою у Львівський апеляційний суд, однак 12.09.2019 у позові ОСОБА_14 відмовлено.

Отже, 24.06.2019 рішення Миколаївського районного суду Львівської області встановлено факту батьківства ОСОБА_9 відносно ОСОБА_8 (свідком в даній справі була ОСОБА_4 , яка на даний час є власником будинку АДРЕСА_1 ), 30.04.2021 ОСОБА_7 на підставі вказаного рішення суду успадковує будинку АДРЕСА_1 , і вже за 14 днів - 14.05.2021 згідно з договором купівлі-продажу продає такий ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (дочка ОСОБА_4 ) та ОСОБА_12 (від імені якого діяла по довіреності ОСОБА_4 ). 29.12.2022 згідно договору про поділ нерухомого спільного майна єдиним власником будинку стає ОСОБА_4 .

30.06.2021 ухвалою Галицького районного суду м. Львова накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за адресою, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 .

21.07.2022 ухвалою Галицького районного суду м. Львова за клопотанням ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасовано арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Проте, під час скасування арешту на будинок АДРЕСА_1 судом не враховано той факт, що теперішній власник будинку ОСОБА_4 була свідком при розгляді Миколаївським районним судом Львівської області заяви ОСОБА_8 про встановлення факту батьківства ОСОБА_9 відносно ОСОБА_8 (судова справа 447/1170/19), а її батько ОСОБА_14 ще 15.06.2017 звертався у п?яту державну нотаріальну контору про відкриття спадщини померлої ОСОБА_13 та 21.02.2018 подавав позов у Залізничний районний суд м. Львова про визнання спільного проживання з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , (судова справа №462/887/18).

Також, при скасуванні арешту на вказаний об`єкт нерухового майна судом зазначено, що згідно з договором купівлі-продажу від 01.05.2021 такий придбано покупцями ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за 675500,00 грн., проте не враховано той факт, що згідно проведеної оціночно-будівельної експертизи №СЕ-19/120-22/259-ОБ від 30.05.2022 ринкова вартість житлового будинку загальною площею 53,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30.04.2021 могла становити 1 033 751 грн. ( один мільйон тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят одну грн.), що у 600 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром, а також те що вказаний будинок є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки саме з метою отримання права на таке майно існують обґрунтовані підстави вважати, вчинено шахрайські дії, що є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

05.03.2024 приміщення будинку АДРЕСА_1 , визнано в якості речових доказів по кримінальному провадженні № 0002088 від 07.08.2019 року.

Необхідність накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 виникла також потребами забезпечення проведення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи, унеможливленням подальшого відчуження такого майна третім особам, його переобладнання чи знищення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Речовими доказами відповідно до ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Будинок АДРЕСА_1 є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки саме з метою отримання права на таке майно існують обґрунтовані підстави вважати, вчинено шахрайські дії, що є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. В зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити.

Слідчий суддя ухвалив розглядати клопотання в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власника майна ОСОБА_4 , оскільки, беручи до уваги, що предметом злочинних посягання є вказане майно, це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши доводи прокурора, яка підтримала клопотання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002088, внесеного 08.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України по факту фактами звернень громадян щодо незаконного заволодіння (замахів на заволодіння) належного їм майна.

Під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, працівниками Департаменту карного розшуку Національної поліції України встановлено факти заволодінь майном громадян шляхом фіктивного визнання родинних відносин та використання підроблених документів.

Зокрема, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.04.2021 нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 внесла до Реєстру відомості про РНОНМ 101, згідно чого власником будинку АДРЕСА_1 стала ОСОБА_7 .

Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 3-622 виданий 30.04.2021, видавник: П`ята Львівська державна нотаріальна контора (спадкова справа № 368/2017).

Свідоцтво про право на спадщину видано на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.06.2019, судова справа № 447/1170/19, згідно з яким судом встановлено родинні зв`язки ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідком в даній справі була ОСОБА_4 , яка на даний час є власником будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням суду встановлено факт батьківства ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дитини ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.05.2021 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчила договір купівлі продажу житлового будинку, серія та номер: 605, за яким ОСОБА_7 продала будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (дочка ОСОБА_4 ) та ОСОБА_12 (від імені якого діяла по довіреності ОСОБА_4 ). Будинок придбано покупцями по 1/3 частки кожному.

Досудовим розслідування встановлено, що 14.06.2017 ОСОБА_9 по місцю проживання за адресою АДРЕСА_1 , скоїв вбивство своєї матері ОСОБА_13 , після чого скоїв самогубство шляхом повішання.

15.06.2017 у П?яту державну нотаріальну контору про відкриття спадщини померлої ОСОБА_13 звертається ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає: АДРЕСА_3 - батько ОСОБА_4 .

21.02.2018 ОСОБА_14 подає позов у Залізничний районний суд .м Львова про визнання спільного проживання з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , судова справа №462/887/18 від 21.02.2018.

23.01.2019 Залізничним районним судом .м Львова у позові відмовлено. Як зазначив у своєму рішенні суд: «досліджуючи заяву ОСОБА_14 про прийняття спадщини, яка міститься в матеріалах спадкової справи №368/2017, заведеної П?ятою Львівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 , суд встановив, що позивач з такою заявою звернувся до нотаріальної контори наступного дня після смерті ОСОБА_13 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його двоюрідна сестра ОСОБА_13 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, у вказаній заяві позивач зазначає своє зареєстроване місце проживання, а саме: АДРЕСА_4 . Наведене свідчить, що позивач при зверненні до нотаріуса мав намір спадкувати майно померлої ОСОБА_13 , як її родич, а не як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.»

11.03.2019 ОСОБА_14 звертається з апеляційною скаргою у Львівський апеляційний суд, однак 12.09.2019 у позові ОСОБА_14 відмовлено.

Отже, 24.06.2019 рішення Миколаївського районного суду Львівської області встановлено факту батьківства ОСОБА_9 відносно ОСОБА_8 (свідком в даній справі була ОСОБА_4 , яка на даний час є власником будинку АДРЕСА_1 ), 30.04.2021 ОСОБА_7 на підставі вказаного рішення суду успадковує будинку АДРЕСА_1 , і вже за 14 днів - 14.05.2021 згідно з договором купівлі-продажу продає такий ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (дочка ОСОБА_4 ) та ОСОБА_12 (від імені якого діяла по довіреності ОСОБА_4 ). 29.12.2022 згідно договору про поділ нерухомого спільного майна єдиним власником будинку стає ОСОБА_4 .

30.06.2021 ухвалою Галицького районного суду м. Львова накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за адресою, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 .

21.07.2022 ухвалою Галицького районного суду м. Львова за клопотанням ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасовано арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Проте, під час скасування арешту на будинок АДРЕСА_1 судом не враховано той факт, що теперішній власник будинку ОСОБА_4 була свідком при розгляді Миколаївським районним судом Львівської області заяви ОСОБА_8 про встановлення факту батьківства ОСОБА_9 відносно ОСОБА_8 (судова справа 447/1170/19), а її батько ОСОБА_14 ще 15.06.2017 звертався у п?яту державну нотаріальну контору про відкриття спадщини померлої ОСОБА_13 та 21.02.2018 подавав позов у Залізничний районний суд м. Львова про визнання спільного проживання з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , (судова справа №462/887/18).

Також, при скасуванні арешту на вказаний об`єкт нерухового майна судом зазначено, що згідно з договором купівлі-продажу від 01.05.2021 такий придбано покупцями ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за 675500,00 грн., проте не враховано той факт, що згідно проведеної оціночно-будівельної експертизи №СЕ-19/120-22/259-ОБ від 30.05.2022 ринкова вартість житлового будинку загальною площею 53,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30.04.2021 могла становити 1 033 751 грн. ( один мільйон тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят одну грн.), що у 600 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром, а також те що вказаний будинок є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки саме з метою отримання права на таке майно існують обґрунтовані підстави вважати, вчинено шахрайські дії, що є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Шахрайство це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому шахрайство це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Верховний Суд у постановах від 7 лютого 2019 року у справі № 489/4597/14-к та від 18 вересня 2018 року у справі № 760/12094/13-к виклав правові позиції щодо кримінальних проваджень, у яких спосіб обману та заволодіння майном не є типовим, що не виключає злочинності цього діяння, яке прямо передбачене у кримінальному законі. Так, розглядаючи також «нетипову» справу про вчинення шахрайства, Верховний Суд України у своїй постанові від 24 листопада 2016 року висловив правову позицію що «до суб`єктів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені на вчинення юридично значущих дій стосовно майна. Введення таких осіб в оману дає підстави говорити про опосередковане вчинення шахрайства. Оскільки ст. 190 КК не вимагає, щоб особа, яка вводиться в оману при вчиненні шахрайства, і потерпілий від цього злочину (тобто той, кому заподіюється майнова шкода) збігались».

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи вчинили дії на заволодіння будинком АДРЕСА_1 у шахрайський спосіб.

05.03.2024 року постановою старшого слідчого ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 будинок АДРЕСА_1 , визнано речовими доказом у кримінальному провадженні № 0002088.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння матеріальної шкоди правам та інтересам територіальної громади м. Львова.

За таких обставин, враховуючи, правовий статус нерухомого майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, беручи до уваги, що достовірно з`ясовано, що мали місце дії невстановлених на даний час досудовим слідством осіб на заволодіння будинком АДРЕСА_1 у шахрайський спосіб, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи прокурора ОСОБА_3 про вжиття в повній мірі заходів для забезпечення збереження майна є обґрунтованими та такими, що відповідають завданням кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власника будинку ОСОБА_4 , наслідків арешту майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги. На думку слідчого судді, арешт нерухомого майна не матиме негативних наслідків для третіх осіб, оскільки ОСОБА_4 є одноосібним власником вказаного майна, а арешт майна ніяким чином не забороняє останній та членам її сім`ї користуватися та володіти вказаним будинком, зокрема, і для постійного проживання у такому.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , із забороною відчуження вказаного майна.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Копію ухвали направити для відома ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.