Справа № 742/2415/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/187/24
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000101 від 31.01.2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ладан, Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого ТОВ ПК «Пожмашина», проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік, якщо засуджений не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу постановлено не обирати.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 4874 грн 00 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертиз у цьому кримінальному провадженню.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення завданої моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 в користь ОСОБА_9 600 000 (шістсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті вимог цивільного позову відмовити.

Накладений арешт згідно ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2022 р. на транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та який визнаний речовим доказом по цьому кримінальному провадженню скасовано, повернувши його власнику.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що він 30.01.2022 року близько 22 год 30 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною по вул. Прилуцька смт Ладан Прилуцького району в напрямку м. Прилуки, при цьому рухаючись в межах дії дорожнього знаку 5.49 Правил дорожнього руху «Початок населеного пункту» (на білому тлі), порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, а саме, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, з урахуванням визначення терміну «безпечна швидкість» п. 1.10 Правил дорожнього руху, а саме безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, що згідно висновку судової інженерно - транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» № СЕ - 19/125- 22/4225-ІТ від 12.09.2022 є, як необхідною умовою, так і технічною причиною виникнення цієї дорожньо - транспортної пригоди, в результаті чого, неподалік будинку 36, розташованого по вул. Прилуцька смт Ладан, автомобіль, яким керував ОСОБА_8 , рухаючись в заносі, виїхав за межі проїзної частини вул. Прилуцька смт Ладан, на праве відносно напрямку руху в бік м. Прилуки узбіччя проїзної частини, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який нерухомо стояв на узбіччі.

Під час цієї дорожньо - транспортної пригоди пішохід потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, саден волосистої частини голови, закритої травми грудної клітки у формі переломів 3-4 лівих ребер, закритої травми органів черевної порожнини у формі розриву селезінки з внутрішньочеревною кровотечею, чисельних переломів кісток тазу з порушенням цілісності тазового кільця, чисельних саден кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 122 від 18.08.2022 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити в частині присудженого морального відшкодування та відмовити повністю у відшкодуванні моральної шкоди. Вважає, що судом належним чином не враховано обставини, що мають значення та визначив розмір, який не відповідає дійсному обсягу заподіяних потерпілому ОСОБА_9 моральних страждань, переживань та життєвих незручностей. Зазначає, що така сума морального відшкодування є непосильною обвинуваченому, з урахуванням рівня його доходу та матеріального стану. Звертає увагу, що ОСОБА_8 було відшкодовано ще до винесення вироку у справі, про що свідчить розписка ОСОБА_9 про отримання ним в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 96 000 грн та відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_8 . На думку захисника, визначений судом розмір моральної шкоди перевищує засади розумності та справедливості, визначені п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зазначає, що у справі не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, а також матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність задовольнити вимоги позивача.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення. Також просить розгляд справи проводити у порядку дистанційного провадження у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за її участю та потерпілого ОСОБА_9 .

До початку розгляду справи представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 подала заяву з проханням розгляду справи без їх участі у зв`язку з технічними несправностями.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який не погодився з доводами сторони захисту та обвинуваченого і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст. ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є правильною, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та його позицію до вчиненого, те, що він працює, у лікарів психіатра та нарколога на диспансерному обліку не перебуває, виключно позитивно характеризується, раніше не судимий, врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що його обтяжують, взяв до уваги досудову доповідь органу з питань пробації щодо соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків на підставі ст. ст. 75-76 КК України.

Що стосується прохання сторони захисту про стягнення моральної шкоди із обвинуваченого та не співмірності із завданими стражданнями потерпілому, то слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України та роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року / із змінами і доповненнями "Про судову практику у справах про відшкодування моральної/ немайнової, шкоди", заподіяна моральна, немайнова шкода відшкодовується в повному обсязі тій фізичній чи юридичній особі, права якої безпосередньо порушені протиправними діями, бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, по справі був заявлений позов потерпілим цивільним позивачем ОСОБА_9 з проханням стагнути з ОСОБА_8 заподіяну моральну шкоду на його користь у розмірі 200 000 гривень.(т. 1 а.п. 21-23).

Представником потерпілого ОСОБА_10 було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_8 заподіяної моральної шкоди в розмірі 700 000 грн, які задоволено частково (т. 1 а.п. 207-212).

Місцевим судом визначено розмір моральних збитків, заподіяних потерпілому, а саме в сумі 600 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_9 . Однак потерпіла сторона належним чином не мотивувала за яких підстав було збільшено розмір моральної шкоди.

Оцінюючи вимоги потерпілого та його представника щодо заявленого відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та шкодою, яка заподіяна здоров`ю потерпілого у виді тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, в результаті яких потерпілому завдано моральних та душевних страждань, що негативно вплинуло на його звичайний спосіб життя, характер та обсяг фізичних страждань потерпілого, морально-психологічні хвилювання у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, переніс ряд оперативних втручань, проходив тривалу реабілітацію, отримав інвалідність 3 групи пожиттєво, внаслідок чого змінив роботу та не може займатися своїми звичними справами.

При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди судом, як видно з вироку, враховано ступінь тяжкості отриманих потерпілим ушкоджень, його моральні страждання, однак, залишено поза увагою засади розумності і виваженості, оскільки суд належним чином не врахував обставини, що мають значення та визначив розмір цього відшкодування у розмірі, який не відповідає дійсному обсягу заподіяних потерпілому моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Колегія суддів доходить висновку, що суд не врахував можливості винуватої сторони у практичному здійсненні такого відшкодування. З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги у заявлених ним розмірах грошового стягнення, який для нього непомірний.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити вимоги апеляційної скарги, зменшити розмір морального відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_9 до 200 000 гривень, що не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, змінивши вирок в цій частині, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 376, 404-405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Задовольнити частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Зменшити суму морального відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_9 до 200 000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4