ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1452/24 Справа № 932/4102/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.307 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 17 травня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0002007 від 27.10.2022 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.307 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_7 придбав невстановлену кількість особливо небезпечної психотропної речовини «4-ММС (4-метилметкатинон)». В подальшому ОСОБА_7 почав дану речовину зберігати за місцем свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_7 , розфасував вказану речовину на 51 сліп пакетів та продовжив їх незаконно зберігати з метою збуту до 07 грудня 2022 року.

07.12.2022 року співробітниками Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході проведення якого було виявлено та вилучено: особливо небезпечну психотропну речовину «4-ММС (4-метилметкатинон)», при цьому розфасовану у 51 сліп-пакети.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікується за ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах з метою збуту, вчинене собою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, у невстановлений слідством час ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 4-MMC (метилметкатинон) у невстановленій кількості, але не менше ніж 0,4432 г.

В подальшому, шляхом виготовлення «закладок», ОСОБА_7 розпочав незаконно зберігати з метою збуту на території міста Дніпра, а саме: на ділянці місцевості, яка має координати: широта: 48.39497, довгота 35.020058 та розташована біля буд. АДРЕСА_2 , 1 сліп пакет зі вмістом особливо небезпечної психотропної речовини - ММС (метилметкатинон), масою 0,4432 г, при цьому виготовивши фотознімки та координати місцевості.

07.12.2022 працівниками Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у період часу з 16:41 по 16:44 години було проведено огляд місця події за вищевказаною адресою, у ході проведення якого було виявлено та вилучено: згорток ізоляційної стрічки, в якому міститься сліп-пакет з горошкоподібною речовиною жовто-коричневого кольору, в якому відповідно до висновку експерта, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - 4ММС (4-метилметкатинон), маса якої становить 0,4432 г.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікується за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин, з метою збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.

Під час судового засідання ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 17 травня 2024 року включно, залишивши без змін визначений ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2023 розмір застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 грн. та покладені обов`язки у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого тяжкого та особливо тяжкого злочинів, санкція яких передбачає довготривале позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також судом враховано, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, що свідчить про те, що обвинувачений перебуваючи на свободі може продовжити злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також судом зазначено, що визначений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2024 розмір застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 грн. з урахуванням тяжкості скоєних злочинів, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на недоведеність заявлених ризиків та судом неврахування даних про особу обвинуваченого та відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу.

Зауважує, що ОСОБА_7 не має наміру та можливості переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказує, що у зв`язку з веденням воєнного стану та посиленим контролем на контроль-пропускних пунктах ризик переховування нівелюється.

Вважає, що в ухвалі суду не було наведено доказів на підтвердження заявлених ризиків, також не розглянуто питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу та зменшення завідомо непомірного розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Судом апеляційної інстанції враховується, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, стосовно останнього на розгляді в судах першої інстанції перебувають три обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, що в свою чергу свідчить про те, що злочинна діяльність обвинуваченого мала систематичний характер, у зв`язку з чим ризик її продовження та вчинення іншого кримінального правопорушення є обґрунтованим. Здійснення судового розгляду у інших кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_7 також саме по собі збільшують ризик переховування останнього, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинуваченого, який має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти його вчиненню.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу або взагалі не застосування щодо останнього запобіжного заходу, на чому наполягає сторона захисту.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, а доводи захисниці щодо недоведеності обвинувачення та недопустимості частини доказів підлягають вирішенню при оцінці доказів у межах вирішення обвинувачення по суті.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що саме визначений розмір застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 грн., з урахуванням характеру та обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, у даному випадку є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду, а підстав для визначення меншого розміру застави не вбачається.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.307 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 17 травня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3