Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/445/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.05.2024, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 05.07.2024 включно, з визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неї скасувати, змінивши запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, обрану міру запобіжного заходу вважає занадто суворою, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не обґрунтовані як прокурором так і судом, та не мають за собою ніяких фактичних та матеріальних підстав. Крім того, судом не взято до уваги, що вона має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . Має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює в СІЗО. Тому, оцінюючи обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, вважає, що прокурор не довів належним чином обґрунтованість тримання її під вартою такий довгий термін.

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000308 від 04.06.2022 щодо ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.185 КК України.

07.05.2024 ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченої ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, яке закон класифікує як тяжкий, яким передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, раніше судима за вчинення майнових злочинів, не одружена, не працює, не має джерела доходу та цілком міцних соціальних зв`язків, та враховуючи можливе покарання у разі доведення її вини, вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченої, думку прокурора про залишення ухвала суду без зміни, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Дані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що стосовно обвинуваченої продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КК України, у виді переховування від суду з огляду на те, що у відношенні останньої існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що може спонукати останню до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що наслідком кримінально-карних дій, які ставляться у вину обвинуваченій є посягання на суспільні інтереси проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується особа та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання вона може ухилитися від суду, впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань на свою користь, ігнорує принцип мирного володіння майном в період воєнного стану, тобто втрачає сталі соціальні зв`язки.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також суд першої інстанції взяв до уваги і всі дані про особу обвинуваченої, яка хоч і має постійне місце проживання, однак до затримання не працювала, тобто не мала стабільного матеріального доходу, а її соціальні зв`язки, остання має дітей, не є достатніми стримуючими факторами. Тому, на переконання колегії суддів, суд дійшов правильних висновків, що обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки остання здійснювала пошуки житла в іншому місті для винаймання та подальшого переїзду, може незаконно впливати на свідків, з метою зміни своїх показань на її користь, оскільки, остання проживає в одній місцевості з свідками, вчинити інше кримінальне правопорушення і ймовірність реалізації таких дій не зменшилася.

Також апеляційним судом враховується те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, будучи судимою за майнові злочини, і як наслідок, схильною до вчинення злочинів не має джерела доходу, а тому може вчинити знову інше кримінальне правопорушення.

Більш того, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було направлено до суду 30.06.2022 та станом на 05.10.2023, тобто до затримання, відбулися тільки два засідання, оскільки остання на виклики не з`являлась і, у зв`язку з не встановленням місцезнаходження обвинуваченої, не можливо було виконати ухвалу про привід, що свідчить про переховування обвинуваченої від суду.

З огляду на викладене встановлені щодо ОСОБА_8 ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими і такими, що поза розумним сумнівом підтверджують можливість запобігання нею тільки шляхом продовження застосування до останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити її належну процесуальну поведінку.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що обвинувачена у разі застосування щодо неї менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду під тяжкістю можливого покарання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки судовий розгляд справи триває і всі докази ще не досліджені, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто встановив наявність ризиків, передбачених п.1,4,5 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та відсутності підстав для висновку про неможливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, - не мають достатнього обґрунтування і є по суті особистими упередженими міркуваннями.

При цьому, апеляційним судом враховуються доводи ОСОБА_8 стосовно того, що остання має постійне місце поживання та має на утримані неповнолітню дитину.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також вважає, що суд правильно врахував обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який посягає на суспільні інтереси проти власності, а також особу обвинуваченої, та у відповідності до ст.182 КПК України визначив як альтернативний запобіжний захід заставу на умовах та у мінімальному розмірі, яка достатньою мірою може гарантувати виконання ОСОБА_8 , покладених на неї обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.05.2024 щодо неї - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: