Справа № 369/9915/24
Провадження №1-кс/369/2032/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні - т.в.о. старшого слідчого СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000482 від 14.06.2024, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000482 від 14.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 13.06.2024 близько 00 годин 20 хвилин, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у парку «Пам`яті», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачив раніше не знайому неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була одягнута у вечірнє плаття зі стрічкою випускника школи та після святкування випускного перебувала в алкогольному сп`янінні.

Після чого, ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_7 та в ході спілкування з останньою, у нього виник умисел на вчинення щодо неповнолітньої ОСОБА_7 дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом здійснення вагінального статевого акту.

Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є неповнолітньою та з`ясувавши у останньої привід святкування, який був пов`язаний із закінченням школи, запропонував останній провести її до її місця мешкання, на що остання погодилась.

Після чого, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, використовуючи безпорадний стан неповнолітньої ОСОБА_6 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, привів останню до свого фактичного місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, діючи умисно, з застосуванням насильства та погроз, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, з використанням геніталій, без добровільної згоди неповнолітньої ОСОБА_6 , здійснив вагінальне проникнення в тіло останньої.

14.06.2024 в ході проведення особистого обшуку при складанні протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Samsung сенсорний з сім-картою НОМЕР_1 , який поміщено до спецпакету PSP1204858. 15.06.2024 за вище вказаним фактом ОСОБА_5 в порядку ст. 278 КПК України було вручено повідомлення про підозру.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вище вказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки вилучений мобільний телефон з сім-картою може містити відомості про обставини кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У даному випадку вказане майно у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 - умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, слідчий просив суд накласти арешт на мобільний телефон марки Samsung сенсорний та сім-картою НОМЕР_1 , яка міститься в мобільному телефоні, вилучені 14.06.2024 в ході особистого обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в подальшому будуть використані як речові докази у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує можливість використання даних речей, як доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки Samsung сенсорний та сім-картою НОМЕР_1 , яка міститься в мобільному телефоні, вилучені 14.06.2024 в ході особистого обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в подальшому будуть використані як речові докази у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1