Справа № 711/2171/20
Номер провадження 1-кп/711/60/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0006750 від 07.12.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утримання неповнолітнього сина - 2015 року народження, працюючого ФОП « ОСОБА_9 » - водієм, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої - ОСОБА_12

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 07.12.2019 року близько 15 години 56 хвилин, керуючи автомобілем «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. В`ячеслава Чорновола в м. Черкаси, зі сторони вул. Молоткова у напрямку вул. Надпільна, в порушення вимог пунктів 1.7, 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, в момент виникнення небезпеки для його руху, яку він об`єктивно був спроможній виявити, у вигляді появи на проїзній частині пішохода похилого віку, а саме ОСОБА_14 , не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості та зупинки керованого транспортного засобу, а тому знаходячись на перехресті В`ячеслава Чорновола - вул. Гетьмана Сагайдачного, біля буд. 123 по В`ячеслава Чорновола в м. Черкаси , допустив наїзд на ОСОБА_14 , який в порушення п. 4.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, переходив проїзну частину вулиці В`ячеслава Чорновола в межах регульованого пішохідного переходу зліва на право, відносно напрямку руху автомобіля, на заборонений сигнал - червоне світло світлофора.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_14 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть особи, у вигляді сполученої травми тулуба та кінцівок: у вигляді синців та саден на кінцівках, синця на спині з крововиливом у підлягаючі м`які тканини в ділянці лівої лопатки, численних двобічних переломів ребер з розривами пристінкової плеври, крововиливу в клітковину заднього середостіння, розривів тканини правої легені, крововиливів в тканину обох легень.

Порушення пунктів 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, ОСОБА_8 , відповідно до висновку комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи від 26.02.2020 №4/158, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 .

Обвинувачений ОСОБА_8 винним себе в межах пред`явленого обвинувачення не визнав в повному обсязі, від дачі показів відмовився у відповідності до ст.63 Конституції України.

В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_12 , яка суду показала, що ОСОБА_15 є її дідом по матері, проживав по АДРЕСА_4 разом з дружиною (її бабуся) ОСОБА_16 та донькою (її мати) ОСОБА_17 .

07.12.2019 року близько 17.00 їй зателефонувала мати та повідомила, що їй зателефонував дядько ОСОБА_18 та повідомив про те, що діда збила машина та вони у швидкій медичній допомозі їдуть у лікарню. Її чоловік та мати також поїхали у лікарню. Від них вона дізналася, що коли йому робили рентген, він втратив свідомість та при подальшій медичній допомозі вже до тями не приходив. У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 дід ОСОБА_14 помер у лікарні. Також коли вона телефонувала до дядька ОСОБА_18 , то він говорив, що удар був сильним, також при подальших розмовах від нього дізналась, що у швидкій медичній допомозі дід говорив, що переходив на зелене світло. З приводу самої дорожньо-транспортної події їй нічого не відомо.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_18 ,який суду показав, що проживає по вул. Чорновола, 123 . 07.12.2019 близько обіду він зателефонував до свого дядька ОСОБА_14 , що б він прийшов до нього. Його будинок знаходиться фактично на перехресті вулиць Чорновола та Сагайдачного в м.Черкаси. Приблизно 15.30-16.00, коли він чекав вдома, то вирішив вийти на зустріч ОСОБА_19 , оскільки йому 80 років, тому дещо почав хвилюватися, оскільки він ще не прийшов. Коли він вийшов на вулицю Сагайдачного, то помітив на перехресті автомобілі, які стояли на проїзній частині дороги, внаслідок чого він зрозумів, що можливо сталося ДТП. Коли він підійшов, то помітив свого дядька на асфальті біля автомобіля «Форд», світлого кольору. Біля цього автомобіля був хлопець, як він зрозумів водій, який на його питання «як це трапилося», той пояснив що він намагався об`їхати справа за рухом пішохода. Коли він побачив автомобіль водія, то праве колесо його автомобіля стояло на бордюрі, але вже за перехрестям вул. Сагайдачного в крайній правій полосі руху. Саме зіткнення відбулося на перехресті. В той день була мрячна погода. Його дядько лежав на асфальті з лівої сторони відносно автомобіля, на другій полосі дорожнього руху. Він лежав за автомобілем. Першою стояла машина, а дядько лежав за машиною. Поряд був хлопець, якого він особисто не знає, який вказав, що в нього є відео цієї події. Приблизно через 2 хвилини приїхала швидка медична допомога, яка забрала дядька. Він поїхав разом з ними. В автомобілі швидкої допомоги його дядько був при свідомості, свідомість він втратив вже в лікарні, коли йому робили рентген. У автомобілі швидкої, дядько на його питання говорив «що розпочав переходити пішохідний перехід на зелений для пішохода сигнал світлофора». Він бачив, що у автомобіля «Форд» було пошкоджено ліва частина лобового скла, передня ліва стійка та ліве крило. Він не пам`ятає чи було пошкоджено ліве бокове дзеркало цього автомобіля. Одразу після ДТП, водій автомобіля «Форд» казав, що намагався уникнути зіткнення, зміщуючи автомобіль в право, тому його автомобіль переднім правим колесом частково виїхав на пішохідний перехід на тротуар, приблизно на 60 см. На тій ділянці дороги 4 смуги проїзної частини. Він пам`ятає яка там дорожня розмітка. По центру суцільна лінія смуги руху, а по центру пішохідний перехід. Коли він був на місці події, світлофор працював. Те, що його дядько переходив дорогу на зелене світло світлофора, він знає зі слів останнього. Більше з приводу самої дорожньо-транспортної події нічого не відомо.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_20 , який суду показав, що має у власності автомобіль Hyundai Accent, р.н. НОМЕР_2 . У даному автомобілі він встановив відеореєстратор в місці кріплення внутрішнього дзеркала в салоні та зйомка з нього спрямована попереду автомобіля. Вмикається відеозапис разом з увімкненням запалювання автомобіля. 07.12.2019 року близько 15.55 він на вказаному автомобілі повертався додому по вул. В. Чорновола в напрямку вул. Сагайдачного. Під час цього вказаний ним відеореєстратор був увімкнений та вів відеозапис. Коли рухався по вул. Чорновола (колишня Енгельса) в напрямку вул. Г.Сагайдачного (колишня Ватутіна) від вул. Надпільна в м. Черкаси , зі швидкістю близько 30- 40км/год. у правій смузі руху, ближче до правого краю проїзної частини дороги, наближаючись до регульованого світлофором перехрестя вул.Чорновола-Сагайдачного, він бачив що по його напрямку горить дозволений зелений сигнал світлофора. На зустріч проїхало декілька автомобілів через перехрестя. Та коли він також наближався до перехрестя, по пішохідному переходу, справа на ліво, відносно його напрямку руху, його почав перетинати невідомий чоловік. Було видно без сумнівів, що він переходив перехрестя на червоне світло. При цьому пішохід рухався впевнено, швидко, але не біг, і не зупинився для того, щоб пропустити проїжджаючий автомобіль. В нього склалося відчуття, що пішохід, перетинаючи проїзну частину, був впевнений, що рухається на дозволений для нього сигнал світлофору, оскільки він йшов доволі впевнено. Та коли він пройшов середину та проходив зустрічну для нього смугу руху, то його збив автомобіль Форд Скорпіо, який рухався на зустріч. Наскільки він пам`ятає, коли автомобіль Форд Скорпіо після цього зупинився, мигав зелений сигнал світлофора. Після цього він доїхав додому, виготовив оптичний диск з відеозаписом цієї події з відеореєстратора, повернувся на місце події та надав цей відеозапис працівникам поліції. Пізніше, з ним зв`язався слідчий, і він йому надавав пояснення з приводу даної події у відділку поліції. Він не переглядав виготовлене ним відео із слідчим. Він вже не пам`ятає, яка саме на тій ділянці дороги дорожня розмітка, але пам`ятає, що там двосторонній рух для автомобілів і дорожнє полотно поділене суцільною смугою дорожнього руху. Від моменту виходу на дорогу і до моменту зіткнення, пішохід подолав півшляху. Більш точно він сказати не може, оскільки в ту пору доби вже сутеніло.

В судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_21 , який суду показав, що повністю підтримує висновки, які ним були викладені у висновку від 26.02.2020 року №4/158. Також зазначив, що йому надійшла постанова про призначення експертизи. Виконання доручено йому. В постанові зазначені питання, вихідні дані, а також був наданий диск з відеозаписом. Ознайомившись з матеріалами наданими на дослідження ним було встановлено час, проведено розрахунки та складено висновки. Згідно висновку, час руху пішохода від моменту його виходу на проїзну частину і до моменту його контактування з автомобілем, склав 4,9 с. В даній ситуації, водій автомобіля мав можливість уникнути можливість наїзду на пішохода. У дорожній обстановці, яка склалась, водій міг уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування. У вихідних даних зазначений момент виникнення небезпеки для водія,тому з урахуванням цих даних для визначення можливості уникнути наїзду - визначався час руху пішохода. З урахуванням швидкості руху пішохода було проведено розрахунок відстані, на якій автомобіль знаходився від місця наїзду у момент виникнення небезпеки для руху, і було встановлено, що вона складає 67,3 м. Оцінюючи дії водія, було встановлено, що з моменту виникнення небезпеки, він повинен був негайно вжити заходи для екстреного гальмування, оскільки мав таку технічну можливість. Роз`яснює, що відповідно до положень п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Також відеозаписом було встановлено, що пішохід з моменту виходу на проїзну частину, рухається на заборонений сигнал світлофора.

Також обґрунтовуючи вину ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення сторона обвинувачення послалася на наступні докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

протокол огляду місця події від 07.12.2019 та додатків до нього, згідно якого в ході огляду встановлено що ДТП мала місце на регульованому перехресті вулиць Чорновола - Сагайдачного, за участі автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який здійснив наїзд на пішохода (т.1 а.с. 76-86);

протокол огляду місця події від 08.12.2019 та додатків до нього, згідно якого в приміщенні моргу, що розташований в АДРЕСА_6 проведено огляд трупа (т.1 а.с.92-94)

висновком №1045 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_8 - тверезий (т.1 а.с.87)

постанову про визнання автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_3 - речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 (т.1 а.с. 88);

висновок судово-медичної експертизи трупів КУ «ЧОСМЕ» № 03-01/1141/91 від 13.01.2020 року, згідно якого на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 , 1939 р.н., встановлено що причиною смерті є сполучена травма тулуба та кінцівок, яка супроводжувалась внутрішньою кровотечею та призвела до розвитку шоку, між отриманою травмою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок.

При експертизі трупа виявлено сполучену травму тулуба та кінцівок у вигляді синців та саден на кінцівках, синця на спині з крововиливом у підлягаючі м`які тканини в ділянці лівої лопатки, численних двобічних переломів ребер з розривами пристінкової плеври, крововиливу в клітковину заднього середостіння, розривів тканини правої легені. Всі вищевказані ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди вказаної в постанові про призначення експертизи. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа спирти не виявлені. (т.1 а.с.98);

висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/119 від 14.02.2020 року, згідно якого: 1. До моменту ДТП деталі рульового керування автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходилися у працездатному стані (т.1 а.с.101-104).

висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/106 від 14.02.2020 року, згідно якого: 1. До моменту ДТП деталі ходової частини автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходилися у працездатному стані (т.1 а.с.108-111).

висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/107 від 14.02.2020 року, згідно якого: 1. До моменту ДТП деталі робочої гальмівної системи автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходилися у працездатному стані. Оскільки, товщина гальмівних дисків передніх та задніх коліс не відповідають вимогам підприємства виробника, тому згідно вимогам п.31.4.1. а) Правил дорожнього руху України, експлуатація даного транспортного засобу забороняється (т.1 а.с.115-119).

Заявою свідка ОСОБА_22 про видачу оптичного диску відео реєстратора від 07.12.2019 року( т.1 а.с.121);

Протоколом огляду від 15.02.2020 року, згідно якого переглянуто інформацію, що міститься на диску наданого 07.12.2019 року ОСОБА_22 та встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась на проїзній частині перехрестя вулиць Чорновола-Сагайдачного в м.Черкаси, у світлу пору доби, з початком смеркання, без опадів; автомобіль, який здійснив наїзд на пішохода, рухався по проїзній частині вул.Чорновола в м.Черкаси, у напрямку від вул.Молотокова до вул.Садова, у правій смузі, ближче до правого краю проїзної частини дороги, на зелений сигнал світлофора; пішохід переходив проїзну частину вул.Чорновола в м.Черкаси, по пішохідному переході, зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «Форд скорпіо» на забороняючий сигнал світлофора; з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги, до моменту наїзду, близько 5 секунд; з моменту наїзду автомобіля на пішохода до його зупинки близько 3 секунд; (т.1 а.с.122-128)

постанова про визнання речовим доказом від 15.02.2020 року, а саме диску з файлом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.127);

висновок комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи №4/158 від 26.02.2020 року, згідно якого:

1.Час, який минув з моменту початку руху пішохода ОСОБА_14 через проїзну частину вул. В.Чорновола і до моменту контактування з автомобілем Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , склав близько 4,9 с.

2.У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди та за обставин, зазначених у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

3.Для оцінки дій пішоходів спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень (спеціальних технічних знань) не потрібно, тому слідчий або суд в змозі самостійно оцінити дії пішохода ОСОБА_14 у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів».

4.У момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 мав технічну можливість своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця події.

5.В діях водія автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, для виконання яких він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав.

6.Для відповіді на питання чи вбачаються в діях пішохода ОСОБА_14 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень (спеціальних технічних знань) не потрібно, і слідчий або суд в змозі самостійно відповісти на поставлене питання, оцінивши дії пішохода ОСОБА_14 у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів».

У дорожній обстановці, яка склалася, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходився початок руху пішохода ОСОБА_14 через проїзну частину вул. В.Чорновола в м. Черкаси на забороняючий сигнал світлофора у момент, коли водій автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 мав технічну можливість своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди; (т.1 а.с.133-139);

Судом безпосередньо оглянуто відеозапис з відео реєстратора наданого слідчому свідком ОСОБА_22 .

Судом також досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_8

09.01.2023 року за клопотання сторони захисту судом було долучені всі матеріали кримінального провадження та в подальшому досліджені судом.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення подані додаткові докази та процесуальні рішення, а саме: постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 07 грудня 2019 року - підписана начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції ОСОБА_23 ; постанову про призначення групи прокурорів (процесуальних керівників) від 09.12.2019 року - підписану заступником керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_24 ; супровідний лист (запит) начальника відділу управління обласної прокуратури ОСОБА_25 до керівника Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_26 від 10.04.2023 року за № 09/2-394 вих 23; відповідь (супровідний) першого заступника керівника Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_27 - начальнику відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_28 від 19.05.2023 року за № 54/1-63-2398 вих 23 на № 09/2-394 вих.23 від 10.04.2023; запит прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 до керівника КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичних експертиз» ОСОБА_29 від 13.04.2023 року № 09/2-413 вих 23; супровідний лист (відповідь) начальника комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної установи» ОСОБА_30 від 19.04.2023 року № 01-1-05/216; копія висновку ЧОБ СМЕ № 03-01/1141 від 09.12.2019 року; запит прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 до ЧОБ СМЕ від 02.05.2023 року за № 09/2-486 вих-23; відповідь ЧОБ СМЕ від 09.05.2023 року за № 01-1-05/271 - прокурору ОСОБА_7 ; копія постанови про призначення експертизи ОСОБА_14 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_31 (а.с.169-181 т.2)

Стороною захисту подано для дослідження наступний доказ: висновок експерта від 13.09.2022 року КСЕ-19/124-22/9468, відповідно до якого:

Час (Т), який минув з моменту перетину пішоходом ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 умовного центру проїзної частини вулиці В. Чорновола, який зазначений дорожньою розміткою 1.1 до місця наїзду склав близько 1,7 с.

У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди та за обставин, зазначених у заяві адвоката про призначення експертизи, водій автомобіля автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху Українии.

Для оцінки дій пішоходів спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому слідчий або суд самостійно в змозі оцінити дії пішохода ОСОБА_14 у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів».

У момент виникнення небезпеки для руху, який зазначений в заяві адвоката, водій автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди.

У дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, за вказаних в заяві адвоката вихідних даних, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходився вихід пішохода ОСОБА_14 на смугу руху автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 на відстані меншій ніж зупиночний шлях автомобіля в умовах місця пригоди.

Стороною захисту подано клопотання про визнання доказів недопустими, а саме: постанову про визнання речовими доказами від 07.12.2019 року, яким автомобіль Ford Scorpio визнано речовим доказом; постанову про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, якою було змінено кваліфікацію у кримінальному провадженні № 0006750 з ч. 1 ст. 286 КК України на ч.2 ст. 286 КК України; протокол огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_3 року слідчим СВ ЧВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_32 ; постанову про призначення судово-медичної експертизи від ІНФОРМАЦІЯ_3 року; висновок судово-медичної експертизи № 03-01/1141/91 від 13.01.2020 року; висновок судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 4/158 від 26.02.2020 року.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Аналізуючи отримані докази в судовому засіданні, суд вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України - суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України - доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст.87 КПК України - недопустимими, зокрема, є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитись від давання показань та відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту про визнання доказів недопустими, оскільки зібрані неуповноваженою особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК у редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій, керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень; слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (пункти 8, 17).

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.

Таким чином, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.

Статтею 110 КПК установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язане з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження і можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Водночас витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, реєстр - електронна база даних, створена за допомогою автоматизованої системи, до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким урегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом. До Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про: дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до Реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування; інші обставини, передбачені положенням про ЄРДР. У Реєстрі автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Пунктом 2 глави 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення визначено, що витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування. За пунктом 3 вказаного Положення до витягу включається інформація про номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів досудового розслідування); дату надходження заяви, повідомлення та дату і час внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, наслідок розслідування кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР); короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї; найменування, код ЄДР, юридичну адресу, розрахунковий рахунок, місце та дату державної реєстрації юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а також анкетні дані її представника; орган досудового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, дізнавача (дізнавачів) органів дізнання, уповноваженої особи (осіб) іншого підрозділу, працівника (працівників) підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

Таким чином, витяг з ЄРДР і доручення начальника слідчого відділу не є процесуальними рішеннями, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

В аспекті застосування приписів ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Тобто підсумовуючи вищевикладеного, за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Дана правова позиція викладена в рішенні обєднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.11.2021 року (справа 724/86/20).

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що в даному кримінальному провадженні здійснено слідчі дії та прийнято процесуальні рішення неуповноваженими на те особами, тобто за відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про створення групи слідчих.

Так, відомості до ЄРДР внесені 07.12.2019 року, згідно яких в групу слідчих входять ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 . При цьому матеріали кримінального провадження не містили постанови про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 07.12.2019 року, відсутні дані про її існування і в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Відповідно до матеріалів кримінального провадження постанова про створення групи слідчих датована лише 09.01.2020 року. Тобто в період, з 07.12.2019 року по 09.01.2020 року відсутні відомості про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування, тобто докази отримані в даний період є недопустимими, а саме: протокол огляду трупа від 08.12.2019 року проведений слідчою ОСОБА_31 (а.с.92-94 т.1), висновок судово-медичної експертизи трупів КУ «ЧОСМЕ» № 03-01/1141/91 від 13.01.2020 року (а.с.98 т.1) проведений на підставі постанови слідчого ОСОБА_36 від 08.12.2019 року, оскільки дані докази отримані неуповноваженою особою.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення подані додаткові докази та процесуальні рішення, а саме: постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 07 грудня 2019 року - підписана начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції ОСОБА_23 ; постанову про призначення групи прокурорів (процесуальних керівників) від 09.12.2019 року - підписану заступником керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_24 ; копія висновку ЧОБ СМЕ № 03-01/1141 від 09.12.2019 року; копія постанови про призначення експертизи ОСОБА_14 від 08.12.2019 року слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_37 .

Вказані докази є недопустимими, оскільки за наслідками завершення досудового розслідування, сторона обвинувачення не здійснила їх відкриття як стороні захисту порядку ст. 290 КПК України, які існували на момент завершення досудового розслідування, відтак і самому обвинуваченому ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його доручення зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ в приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Відповідно до ч.9 ст.290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів зазначенням найменування таких матеріалів.

Частиною 11 ст.290 КПК передбачається, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Згідно ч, 12 ст. 290 КПК якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Наведені обставини, у своїй сукупності, указують на те, що не відкриття матеріалів стороні захисту є порушенням не лише ст. 42, 46, 52, 290 КПК Украіни, а й загальних засад кримінального провадження.

Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами одна одній у порядку ст.290 КПК України після завершення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

Слід відмітити, що допустимість та достовірність похідних доказів прямо залежить від допустимості та достовірності первинних процесуальних джерел доказування, про що йдеться в рішенні ЄСПЛ у справі «Яременко проти України», по принципу плоди отруйного дерева. Вказана правова позиція Верховного Суд міститься у постановах від 30.05.2019, справи № 522/17642/17 (провадження № 51-7998км18) та № 164/1457/16-к (провадження № 51-8008км18).

В ході судового розгляду прокурор не змогла пояснити суду причини через, які докази, які нібито існували на момент завершення досудового розслідування не були відкриті стороні захисту, як і не спростовані доводи сторони захисту щодо їх не відкриття під час виконання 290 КПК України за наслідками завершення досудового розслідування. В суду виникає обґрунтований сумнів, щодо часу створення постанови про визначення групи слідчих від 07.12.2019 року та постанови про призначення групи прокурорів від 09.12.2019 року, та її існування станом на грудень 2019 року. Також прокурором надано «постанову про призначення експертизи від 08.12.2019 року» (т.2 а.с.170), аналізуючи даний «процесуальний документ», який не витримує жодної критики: він не містить ні номеру кримінального провадження, має виправлення, дописи рукописним текстом та ще й нібито постановленою слідчою ОСОБА_31 , яка ніколи не входила в групу слідчих в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 . Тобто і копія висновку ЧОБ СМЕ № 03-01/1141 від 09.12.2019 року, який наданий нібито на виконання вищезазначеної постанови, не може бути належним та допустимим доказом у справі.

На підставі вищевикладеного, суд визнає недопустимими доказами постанову про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 07 грудня 2019 року - підписана начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції ОСОБА_23 ; постанову про призначення групи прокурорів (процесуальних керівників) від 09.12.2019 року - підписану заступником керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_24 ; копію висновку ЧОБ СМЕ № 03-01/1141 від 09.12.2019 року; копію постанови про призначення експертизи ОСОБА_14 від 08.12.2019 року слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_31 (а.с.169-181 т.2).

Тобто, матеріали кримінального провадження не містять допустимого доказу, який би підтвердив факт отримання тілесних ушкоджень та як наслідок встановлення причини смерті ОСОБА_14 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07.12.2019 року.

Стороною захисту подано для дослідження висновок експерта від 13.09.2022 року КСЕ-19/124-22/9468, відповідно до якого у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, за вказаних в заяві адвоката вихідних даних, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходився вихід пішохода ОСОБА_14 на смугу руху автомобіля Ford Scorpio р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 на відстані меншій ніж зупиночний шлях автомобіля в умовах місця пригоди.

Суд критично ставиться до висновків указаних в вищезазначеному висновку експерта з наступних підстав.

Так, згідно п.1.10 Правил дорожнього руху України, небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Тобто, відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху смуга руху повинна бути щонайменше 2,75 м., але не має обмеження щодо максимальної ширини даної смуги, враховуючи, що в місці наїзду на пішохода ширина проїзної частини складає 11,3 м., тобто 2,75 м.+2,75м. +2.75 м.+2,75 м. = 11 м.+ ширина дорожньої розмітки 1.1 ПДР (0,1 м.) = 11,1 м., тобто залишається лише 0,2 м. ( якщо розділити 0,2 м. на 4 смуги (дві в кожному напрямку), то отримаємо лише 0,05 м. до кожної смуги. В даному випадку при визначенні кількості смуг дорожньо-експлуатаційна організація скористалися визначенням «щонайменше 2,75 м.» і визначила лише по одній смузі в кожному напрямку та нанесла дорожню розмітку 1.1. ПДР. Також слід зазначити, що відповідно до ПДР коли проїзна частина має чотири смугу, то наноситься дорожня розмітка 1.3 ПДР, чого не має в даному випадку.

Разом з цим, згідно п.11.1 Правил дорожнього руху України, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2. У вихідних даних наданих стороною захисту зазначено про те, що ширина дороги складає 11.3 м., та згідно методики яку застосовують експертні служби та слідчі під час проведення автотехнічних досліджень, в даній дорожній обстановці момент виникнення для водія є ситуація, коли пішохід (дорослий) перетинає проїзну частину дороги з багаторядним рухом.

Однак, в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.12.2019 чітко встановлено та зафіксовано, що проїзна частина дороги вулиці В.Чорновола в м.Черкаси, розділена дорожньою розміткою 1.1. ПДР України на дві зустрічні смуги руху, а не на багаторядний рух. Відповідно до Правил дорожнього руху України лише за відсутності дорожніх знаків, або дорожньої розмітки, кількість смуг визначається самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними. Інше трактування даних вимог, відсутнє. Враховуючи вищезазначені положення Правил дорожнього руху України, трактування виникнення моменту небезпеки для водія ОСОБА_8 з моменту перетинання пішоходом дорожньої розмітки 1.1 ПДР, що розділяє напрямки руху транспортних засобів, є невірним.

Аналізуючи інші докази, а саме покази потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , які не були прямими очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, а тому і не можуть вказувати на винуватість ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_22 підтвердив факт, що потерпілий ОСОБА_14 в порушення ПДР перетинав проїзджу частину на заборонений сигнал світлофора.

Щодо інших процесуальних рішень та доказів, а саме: висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/119 від 14.02.2020 року; висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/106 від 14.02.2020 року; висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/107 від 14.02.2020 року; протоколу огляду від 15.02.2020 року, згідно якого переглянуто інформацію, що міститься на диску наданого 07.12.2019 року ОСОБА_22 ; постанови про визнання речовим доказом від 15.02.2020 року, а саме диску з файлом; висновку комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи №4/158 від 26.02.2020 року. Хоча дані докази і здобуті в спосіб визначений КПК, але беззаперечно не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину визначеного ч.2 ст.286 КК України.

Аналогічно і інші докази не підтверджують причетність саме ОСОБА_8 до скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Згідно з ч.ч.1, 2 та 6 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2 ст.9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно із ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, як це встановлено у ст.85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме у ст.86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам суд виходить з наступного.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справах «Капо проти Бельгії» «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинувченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року ( справа №682/956/17) диспозиція ст.286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином з матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень Правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст.286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами; 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст..286 КК ; б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Згідно ч. 3 ст.63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу.

Суд констатує, що досліджені докази, показання свідків, не доводять вини обвинуваченого у інкримінованому злочині. Належних доказів причетності обвинуваченого до злочину в ході досудового розслідування не здобуто. Іншими ж засобами встановити вказані обставини можливим не представилося. З визнанням недопустимим доказом висновків судово-медичної експертизи суд позбавлений можливості з`ясувати, які тілесні ушкодження були спричинені потерпілому, до якого ступеня тяжкості вони відносяться, яка причина смерті потерпілого та те, що вони є в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 07.12.2019 року.

За таких обставин суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_8 до злочину, в якому він обвинувачується.

Отже, враховуючи, що стороною обвинувачення суду не надано належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.286 КК України, доказів, які б підтверджували що його дії знаходяться у причинному зв`язку із наслідками, які настали, а саме смертю ОСОБА_14 , ОСОБА_8 підлягає виправданню за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Судові витрати покласти за рахунок держави.

Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373, 374,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення у відповідності до п.2 ч.1 ст.373 КПК України..

Запобіжний захід ОСОБА_8 під час судового розгляду не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати покласти за рахунок держави.

Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме:

автомобіль «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який передано під відповідальне зберігання ОСОБА_8 - залишити власнику за належністю;

-диск приєднаний до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1