В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000949, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Сенча Лохвинського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, вдівець, перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант» на посаді командира гранатометного відділення, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації, у військовому званні «молодший сержант», діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2 України «Про військовий обов`язок і військову службу», бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, всупереч наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.06.2023 № 182, 28.06.2023 проходження військово-лікарської комісії припинив та, за відсутності поважних причин, в умовах воєнного стану, до місця несення служби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по бульвару АДРЕСА_2 , не повернувся.

У подальшому, молодший сержант ОСОБА_3 18.09.2023 добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 8.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

ІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України,тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Зазначив, що дозволу від командира покинути військову частину не отримував, проте, самостійно добровільно повернувся до своєї військової частини, оскільки бажає продовжити службу. Обвинувачений ОСОБА_3 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України, визнав себе повністю винним, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_3 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Суд, на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували обвинувачений та прокурор, та будучи повідомленими про наслідки застосуванняч.3ст.349КПК України, враховуючи визнання вини обвинуваченим, приходить до висновку, що його дії органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно, як нез`явлення вчасно без поважних причин на службу, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), а вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повістю.

ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Санкція ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нового злочину призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.5 ст. 407 КК України.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, особисте ставлення до вчиненого, добровільне повернення до виконання свого військового та громадянського обов`язку, враховуючи службову характеристику, беручи до уваги щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.5 ст.407 КК України .

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

V. ІНШІ РІШЕННЯ, ЯКІ ВИРІШУЮТЬСЯ СУДОМ ПРИ УХВАЛЕНІ ВИРОКУ

Речових доказів у справі немає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 53, 65-67, 75, 76, 407 КК України, ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого частиною 5ст. 407 КК України,та призначитийому покаранняу виді 5(п`яти) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно рахувати з часу затримання з дня набрання вироком законної сили.

На вирок до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст. ст. 394, 473 КПК України підстав.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі її подання з дня вирішення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокур

Суддя: ОСОБА_5