Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5899/24
Провадження №1-кп/523/1140/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

20.05.2024

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000167 від 03.03.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, безробітного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.06.2022 Суворовським районним

судом міста Одеси за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185

КК України до 3 років позбавлення волі,

звільненого на підставі ст. 75 КК України

від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-07.09.2023 Суворовським районним

судом міста Одеси за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70

КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України

від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

-

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та достовірно знаючи про впровадження на території України воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 26 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженого Законом України

від 16.11.2022 №2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб, Указом Президента України від 08.11.2023 №10211/2023, затвердженого Законом України від 08.11.2023 № 3429-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 16.11.2023 строком на 90 діб, Указом Президента України

від 05.02.2024 №49/2024, затвердженого Законом України від 06.02.2024 №3564-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб, під час іспитового строку скоїв нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, на початку лютого 2024 року у денний час доби, більш точного часу встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_5 , який проходив повз АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_6 , з корисливих мотивів виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення будь-якого майна, яке може знаходитися

за вказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , у вечірній час доби в період часу з 16 лютого 2024 року по 02 березня 2024 року, більш точного часу встановити не виявилось можливим, діючи повторно, в умовах воєнного стану, умисно та з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибув до огородженого парканом домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з приватного будинку та господарських будівель та споруд, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через огорожу проник на територію вказаного домоволодіння, після чого, за відсутності частини стіни напівзруйнованого гаражного приміщення, пройшов у нього, де побачивши металевий човен марки «Крим-4м»

червоно-жовто-чорного кольору із надписом №УОЛ26-62пм довжиною 4300мм, шириною 1600 мм вартістю 50000 гривень, та металевий лафет п`ятикутної форми на двох колесах вартістю 17000 гривень, на якому зазначений човен знаходився, визначив вказане майно об`єктом свого злочинного посягання.

У подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаному місці, переслідуючи корисливі мотиви, невстановленим слідством металевим предметом схожим на сокиру, який заздалегідь підготував як знаряддя злочину та тримав при собі, розрубив човен на три частини з метою його крадіжки в декілька прийомів, після чого викотив з вищезазначеного домоволодіння на металевому лафеті за паркан першу частину розрубаного човна.

Продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, охоплених єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи без перерви у часі, з того самого місця та у той самий спосіб, з гаражного приміщення в два прийоми за паркан домоволодіння виніс рештки човна.

Надалі, ОСОБА_5 , заволодівши вказаним майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 67000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно у дворі у заброшеній будівлі знайшов човна, який розбив на 4 частини та відніс їх на прийом металобрухту. Про скоєне щиро кається, скоїв злочин через важкий матеріальний стан.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_5 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.4 ст.185 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах венного стану.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185 ч. 4 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь.

- обґрунтованості обвинувачення .

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, враховуючи, що особа повністю визнала провину, раніше судимий, посередньо характеризується за місцем мешкання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_5 , раніше судимий, має непогашену судимість, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 обрати у вигляді тримання під вартою, шляхом взяття засудженого ОСОБА_5 , під варту у залі суду.

Процесуальні витрати- відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_6 , подано до обвинуваченого ОСОБА_5 , цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67000 гривень.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, за приписами статті 12 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає, заявлені цивільні вимоги потерпілим, доведені та обгрунтовані та підлягають задоволеню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 ( пять) років.

На підставі ст.71 ч.1 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Суворовським районного судом м. Одеси від 07.09.2023, у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у вигляді 5 ( пять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 , обрати у вигляді тримання під вартою, шляхом взяття засудженого ОСОБА_5 , під варту у залі суду.

Виконання вироку у частині відбуття покарання доручити ВП №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області.

Початок строку засудженому ОСОБА_5 , рахувати з моменту взяття під варту та направлення до місць відбуття покарання.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , - задовольнити у повному обсязі, стягнути з засудженого ОСОБА_5 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , матеріальну шкоду у розмірі 67, 000 гривень.

Речові докази а саме човен вважати повернутим.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апелляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя: ОСОБА_1