Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1833/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/163/24
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/1833/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09.11.2023 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою в АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк покарання обраховано з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 270445 грн. завданої моральної шкоди, 18000 грн. витрат по наданню правової допомоги.

В позові ОСОБА_9 до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3707 грн. 68 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

Арешт на майно автомобіль скасовано.

Автомобіль Renault Kangoo р/н НОМЕР_1 повернуто власнику ОСОБА_10 .

Відповідно до вироку суду першої інстанції, близько 03 години 18 хвилин 28.12.2019 року ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху України, тобто, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки Renault моделі Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по АДРЕСА_3 , поблизу будинку №108 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, а саме під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допусти виїзд за межі проїзної частини та в подальшому здійснив наїзд на нерухому перешкоду бетонний стовп.

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: точкових ран обох згинальних поверхонь ліктьових суглобів, забійної рани лівої лобно скроневої ділянки, синців навколо обох очей (симптом «окулярів»), садна лівої скроневої ділянки, садна лівого ліктьового суглобу, садна та синця правої гомілки, синця лівої гомілки, крововиливу в м`які тканини голови, перелому кісток основи та склепіння черепа, крововиливу під тверду (стан після оперативного втручання) та м`яку мозкові оболонки, геморагічного забою головного мозку, перелому ребер зліва 2,3,4,5,6 по срединно ключичній лінії та 2,3,4,5 ребер по лівій задньопідпахвинній лінії.

Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Так, необережні дії ОСОБА_8 , які виразились в порушенні вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р., перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції, як незаконний, своїм рішенням визнати недоведеним вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, призначити покарання ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі та застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком. При цьому, зазначає, що суд у своєму вироку посилається на те, що «висновок №1063 від 28.12.2019 та акт медичного огляду №1063 від 28.12.2019» були надані КУ «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради на запит слідчого в порядку ст.ст.40, 93 КПК України. Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова прокурора в порядку ст.ст.241, 245 КПК України про відібрання зразків для експертизи, розписка ОСОБА_8 про добровільне надання зразків крові тощо. Висновок зроблено без лабораторних досліджень. Висновок лікаря без експертизи крові є попередній, оскільки немає остаточного діагнозу. Ні до акту медичного огляду, ні до висновку, про які вказано в оскаржуваному вироку, не додано роздруківку із пристрою, яким проводилось вимірювання стану сп`яніння ОСОБА_8 , що ставить під сумнів дату, час проведення освідування та одержання відповідних результатів. Більше того, вказані вище акт медичного огляду та висновок невідомо яким чином потрапили до матеріалів кримінального провадження, оскільки жодного супровідного листа від КУ «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради в матеріалах кримінального провадження немає.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги та прокурором не спростовано той факт, що датою складання висновку №1063 є 28.12.2019, проте акт медичного огляду №1063 складено 31.12.2019 (дата вказана в самому акті), що суперечить Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Звертає увагу, що висновок про стан сп`яніння вже складений, однак не проведено огляд на стан сп`яніння, а тому, слід вважати датою проведення огляду 31.12.2019, а не 28.12.2019, що суперечить обвинуваченню.

Що стосується призначеного покарання, вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, не врахував особу обвинуваченого, його щире каяття та сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, а також те, що протягом досудового розслідування та судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 не вчинив жодного кримінального правопорушення, адміністративного правопорушення та характеризується виключно позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки тощо. Крім того, після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ОСОБА_8 проявив високий рівень громадянської правосвідомості та добровільно вступив до лав Збройних Сил України, де і по сьогоднішній день виконує свій обов`язок щодо захисту Батьківщини, неодноразово перебував на лінії фронту, проте жодного разу не намагався затягнути судовий процес та завжди вчасно з`являвся на судові засідання. Підтвердженням цьому є і позитивна характеристика за місцем служби мого підзахисного. Наголошує, що ОСОБА_8 , хоч і вчинив вперше в житті необережний вид злочину, але все таки на сьогоднішній день не заслуговує на покарання у вигляді реального позбавлення волі, натомість сам неодноразово ризикував життям заради України та українського народу. Також, обвинувачений по мірі своїх фінансових можливостей частково відшкодував завдану шкоду, не заперечував проти задоволення позовних вимог потерпілої. В усіх своїх зверненнях до потерпілої, навіть висловлюючи останнє слово, ОСОБА_8 просив лише одного - пробачити його. Звертає увагу на те, що як протягом досудового розслідування кримінального провадження, так і за час судового розгляду, ОСОБА_8 ніколи не порушував покладені на нього обов`язки статтею 42 КПК України, його процесуальна поведінка була бездоганною. За таких умов, суд першої інстанції мав змогу призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України, встановивши обвинуваченому іспитовий строк.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого - прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_12 просить залишити вирок суду без зміни, як законний та обґрунтований, а апеляційну скаргу без задоволення.

На призначений судом апеляційний розгляд кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_13 , які були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду провадження, не прибули. Разом з тим, потерпіла ОСОБА_9 направила до апеляційного суду заяву в якій просила проводити розгляд даного кримінального провадження у відсутність як її так і її представника. Щодо апеляційної скарги заперечила та просила залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Апеляційний розгляд кримінального провадження, на підставі ч.4 ст.405 КПК України, проведено без участі потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора відносно безпідставності апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 . Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України судом кваліфіковано вірно.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме не доведення належними та допустимими доказами факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 , як водія автомобіля під час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та прокурором не спростовано той факт, що датою складання висновку №1063 є 28.12.2019, проте акт медичного огляду №1063 складено 31.12.2019, що суперечить Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Колегія суддів не може погодитись з вказаними доводами апелянта, визнає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Як встановлено судом першої інстанції, та додатково перевірено апеляційним судом в матеріалах провадження наявна копія висновку КУ «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.12.2019 за №1063. З вказаного висновку вбачається, що лікарем наркологом ОСОБА_14 28.12.2019р. о 05 год 15 хв поведено огляд ОСОБА_8 щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння останнього, та за результатами якого встановлено, що ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, у вказаному висновку зазначено, що 28.12.2019 о 05 год 30 хв взято аналіз крові на етанол. Вказаний висновок підписаний лікарем наркологом ОСОБА_14 (а.п. 166 т.1).

Крім того, відповідно до копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 1063 від 28.12.2019 року, ОСОБА_8 28.12.2019р. о 05 год 15 хв оглянутий лікарем ОСОБА_14 . В ході огляду лікарем встановлено наявність садини на шкірі лоба, носі, правій кисті; поведінка напружена; склери гіперемовані, присутній ністагм при погляді вбік. Поза Ромберга - хитається; тремор рук. Зі слів обстежуваного, ввечері вживав алкоголь. Запах алкоголю з рота присутній.

За результатами обстеження о 5 год 15 хв за допомогою приладу алкотест Драгер 5820 виявлено алкоголь в концентрації 1,44 проміле.

В подальшому через 20 хвилин, а саме о 05год 35 хв за допомогою приладу алкотест Драгер 5820 повторно проведено огляд ОСОБА_8 та виявлено алкоголь в концентрації 1,41 проміле. Висновок та діагноз за результатами огляду алкогольне сп`яніння. За результатами аналізу крові за №6122 (за датою та часом відбору біологічного середовища (крові) на етанол 28.12.2019р. о 05 год 30 хв) виявлено етанол в крові 1.71 проміле. За результатами огляду та тестів заключний діагноз алкогольне сп`яніння (а.п.197 т.1).

За таких обставин колегія суддів вважає, що датою проведення огляду ОСОБА_8 на стан сп`яніння є 28.12.2019, а дата 31.12.2019 року є датою дослідження біологічного середовища (крові) ОСОБА_8 на етанол, які були відібрані у останнього 28.12.2019р о 05 год 30 хв., та який додатково підтверджує, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта про порушення органом досудового розслідування порядку отримання висновку та акту медичного огляду від 28.12.2019р за №1063.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, вказаний довод був предметом перевірки судом першої інстанції та надано обґрунтовану відповідь, з якою погоджується й апеляційний суд.

Статтею 3 КПК України визначено, що слідчий є стороною кримінального провадження з боку обвинувачення. Статтею 40 Закону визначено повноваження слідчого, зокрема і здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Так, статтею 93 КПК України регламентовано порядок збирання доказів. Зокрема, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції досліджений судом висновок №1063 від 28.12.2019 та акт медичного огляду №1063 від 28.12.2019 були надані КУ «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради на запит слідчого ВР ЗТ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_15 від 12.02.2020. Запит направлено в порядку ст.ст.40, 93 КПК України, про що в ньому прямо зазначено і вбачається з його змісту, для з`ясування в ході досудового розслідування того факту, чи надавались на дослідження біологічні зразки ОСОБА_8 , який був доставлений до закладу 28.12.2019р. після дорожньо-транспортної пригоди.

Відсутність в матеріалах провадження супровідного листа від КУ «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради про направлення акту медичного огляду та висновку на переконання колегії суду не спростовують висновки суду.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, з березня 2022 року призваний до лав Збройних Сил України по мобілізації, де характеризується виключно позитивно.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують його покарання суд визнав усвідомлення провини, щире шкодування про вчинене, вибачення перед потерпілою, а також часткове відшкодування завданої шкоди - 10000 грн надав потерпілій одразу, 79950 грн в ході судового розгляду - 18.02.2023р.

Також, судом враховано висновки досудової доповіді органу пробації про середній рівень небезпеки та середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення.

Крім того, судом враховано думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суд призначити покарання в межах закону.

На підставі викладеного, а також враховуючи позицію прокурора, суд вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, а також додаткове покарання на максимальний строк, передбачений вказаною статтею.

Крім того, суд зазначив, що не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вимог ст.75 КК України, оскільки звільнення його від відбування покарання з випробуванням не буде справедливим та співрозмірним тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом особи обвинуваченого, його щире каяття та сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, а також те, що протягом досудового розслідування та судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 не вчинив жодного кримінального правопорушення, адміністративного правопорушення та характеризується виключно позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, з березня 2022 року призваний до лав Збройних Сил України по мобілізації, де характеризується виключно позитивно, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини судом враховані.

Відповідно ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Хоча обвинувачений ОСОБА_8 і вчинив злочин з необережності, згідно зі ст.12 КК України цей злочин є тяжким, а наслідком його вчинення є смерть однієї особи, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ступінь тяжкості вчиненого злочину визначається не тільки положеннями ст.12 КК України, виходячи з формального критерію виду та розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин. Суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відносяться до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і заподіює загибель людини, в даному випадку смерть однієї особи. Наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до загальних засад призначення покарання вказує на необхідність призначення більш суворого покарання.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, при чому, суд першої інстанції визначив останньому мінімальний, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалений судом першої інстанції вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09.11.2023 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення.

Судді :