Провадження № 11-кп/811/142/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Франківської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку, тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 03.12.2023 року приблизно о 12 год. 30 хв., перебуваючи поблизу дитячого майданчику, що по вул. Білогорща, 50 у м. Львові на землі знайшов (придбав) згорток обмотаний ізоляційною стрічкою синього кольору, всередині якого знаходився полімерний зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини білого кольору. Зрозумівши, що це психотропна речовина, обіг якої заборонено ОСОБА_6 , вирішив привласнити знайдений полімерний зіп-пакет в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору невідомого походження та зберігав такий при собі з метою подальшого самостійного вживання, без мети збуту, заховавши його до правої рукавиці в яку був одягнений.

Цього ж дня, близько 13 год. 45 хв. ОСОБА_6 знаходячись по вул. Білогорща, 52 у м. Львові , та зберігаючи при собі вказану психотропну речовину був виявлений працівниками поліції, яким у подальшому добровільно видав із правої рукавиці в яку був одягнений обмотаний ізоляційною стрічкою синього кольору полімерний зіп-пакет в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору невідомого походження.

Виявлений та вилучений у ОСОБА_6 полімерний зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини білого кольору невідомого походження згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, являється психотропною речовиною PVP, який згідно із постановою Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, якою затверджено «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Загальна маса PVP, яка вилучена у ОСОБА_10 становить 0,6047 грам. Згідно наказу МОЗ № 188 від 01.08.2000 року яким затверджено «Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», маса психотропної речовини PVP, з якої наступає кримінальна відповідальність, становить від 0, 15 грама.

На вирок суду прокурор Франківської окружної прокуратури ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст.309 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з врахуванням п.б ч.1 ст.72 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львові від 09.06.2023, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Сихівським районним судом м. Львова від 09.06.2023 за ст. 185 ч.4 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, згідно із оскаржуваним вироком, ОСОБА_6 вчинив 03.12.2023, тобто після ухвалення попереднього вироку та під час іспитового терміну, який йому встановлений вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09.06.2023.

Призначивши обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, суд першої інстанції не врахував, що вказане кримінальне правопорушення вчинене після постановлення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 09.06.2023 та під час встановленого ним іспитового строку, внаслідок чого безпідставно не застосував положення ст. 71 КК України, що призвело до призначення меншого строку покарання, ніж передбачений законом.

Прокурор вважає, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосовано закон, який підлягає застосуванню - ст. 71 КК України.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу частково, думку захисника та обвинуваченого, які заперечили подану прокурором апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з врахуванням п.б ч.1 ст.72 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львові від 09.06.2023.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання з врахуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із врахуванням вироку Сихівського районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік 1 місяць з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 - без задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Доповнень і змін прокурором до апеляційної скарги до початку апеляційного розгляду, як це передбачено ч.3 ст. 403 КПК України, подано не було.

Відтак, оскільки вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року при призначенні покарання ОСОБА_6 враховано вирок Сихівського районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора, а саме про приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року, колегією суддів не встановлено.

Так, зі змісту ст.ст. 50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім визначених у цій статті випадків, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той самий час, в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що ухвалений по справі вирок щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4