КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/11/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002603, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.301-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 17 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, вважає, що на даний час відсутні ризики щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на потерпілого, а саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути достатньою підставою для перебування ОСОБА_8 під вартою.

Також захисник просить врахувати, що в Україні триває війна та станом на даний час в м.Києві існує небезпека ракетних обстрілів, що вбачається з відомостей щодо кількості повітряних тривог, які оголошувались з 24 лютого 2022 року, а ДУ «Київський слідчий ізолятор» не обладнано укриттям чи бомбосховищем. За доводами апелянта, ОСОБА_8 болісно реагує на повітряні тривоги, у нього погіршився сон та самопочуття, під час повітряної тривоги він перебуває в стані паніки від розуміння того, що він перебуває у небезпеці та не має можливості самостійно подбати про своє життя та здоров`я.

Просить врахувати, що обвинувачений тримається під вартою з 23 грудня 2022 року, раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання.

Після початку війни, а саме 24 лютого 2022 року, ОСОБА_8 дійсно змінив місце проживання та проживав в м. Ужгороді в період часу лютий-червень 2022 року, у м. Вінниці в період часу червень-14 грудня 2022 року та з ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові у своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторона захисту наголошує, що на ОСОБА_8 не покладався обов`язок повідомляти будь-кого, у тому числі і орган досудового розслідування, про зміну свого місця проживання та перебування, він не мав будь-яких обмежень у виборі місця проживання. Окрім того, ОСОБА_8 не змінював своєї зовнішності, користувався документами на своє ім`я та використовував свій телефон, не вживав будь-яких заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування.

Враховуючи наведене, на переконання захисника, відсутні будь-які підстави стверджувати, що ОСОБА_8 має намір переховуватись від суду, а також може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом приховування доказів, знищення речових доказів.

Також вважає безпідставними твердження суду про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Крім цього, апелянт зазначає, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні дій, які, за твердженням органу досудового розслідування, мали місце в липні-вересні 2021 року. Після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 22 вересня 2021 року орган досудового розслідування до серпня 2022 року не намагався провести будь-які слідчі та процесуальні дії за участю ОСОБА_8 та не викликав його для участі в їх проведенні. Обвинувачений майже протягом року не мав будь-якого процесуального статусу.

Захисник стверджує, що висновки про можливість впливу на потерпілого є безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки ОСОБА_8 , знаючи про проведення розслідування даного кримінального провадження, не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь-якій вплив на потерпілого. При цьому, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів щодо такого впливу. На даному етапі кримінального провадження такий ризик, на переконання захисника, може бути усунений шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладанням на обвинуваченого відповідного обов`язку носити електронний засіб контролю, заборони цілодобово залишати житло та заборони спілкуватися із зазначеними особами.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, захисник вважає, що запобігти ризикам, про які зазначено в ухвалі суду, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Окрім цього, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність у нього місця проживання та реєстрації, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які, нібито, наявні у кримінальному провадженні, а тому, на думку захисника, вбачається відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки стороною обвинувачення не доведено існування обставин що, виправдовують подальше його тримання під вартою.

За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 . Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_2 , із покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Солом`янського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження №0002603 від 22 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.301-1 КК України.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року задоволено вказане клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 17 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухваливши рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд визнав доведеним продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчинених злочинах.

При цьому, як визнав суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик переховуватися від суду в оскаржуваному рішенні суд обґрунтував тяжкістю кримінальних правопорушень,у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчинених злочинах, відсутністю міцних соціальних зв`язків у м.Києві, оскільки ОСОБА_8 є розлученим, утриманців не має, не має власного або орендованого житла в м.Києві.

Що стосується ризику незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, то вказаний ризик обґрунтовується тим, що кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_8 , вчинено із застосуванням насильства щодо малолітнього, який в судовому засіданні не допитаний.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 дійсно проживав у різних містах, останнє місце проживання - у м. Харкові за місце проживання матері, на ОСОБА_8 не покладався обов`язок повідомляти будь-кого, у тому числі і орган досудового розслідування, про зміну свого місця проживання та перебування, він не мав будь-яких обмежень у виборі місця проживання, не вживав будь-яких заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування, є необґрунтованими та спростовуються тим, ОСОБА_8 знав про проведення розслідування даного кримінального провадження, що вбачається із апеляційної скарги сторони захисту, а тому подальша зміна місця проживання, засобів зв`язку, неявка за викликом до слідчого, що призвело до оголошення обвинуваченого у розшук та у подальшому затримання на підставі ухвали слідчого судді, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_8 намагався ухилитися від слідства.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданій апеляційній скарзі захисника.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не доведено жодного ризику, на які посилається у клопотанні прокурор, є необґрунтованими.

Також колегія суддів звертає увагу, що будь-яких даних щодо стану здоров`я обвинуваченого на даний час стороною захисту не надано, як і відсутні відомості, що за станом здоров`я обвинувачений не може перебувати під вартою.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, яке суд залишив без задоволення.

Як правильно вказав суд в ухвалі, з чим погоджується і колегія суддів, на даний час не встановлено будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не може утримуватися в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 17 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4