Провадження № 1-кп/643/201/24
Справа № 626/86/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі колегії:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000758 від 28.11.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Октябрське Красноградського району Харківської області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно працевлаштованого на посаді слюсаря в КП «Харківводоканал», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

28.11.2022 близько 19:45 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, направленим на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, завдав один проникаючий удар ножом в ділянку грудної клітини ліворуч своєму сину ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням діафрагми, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 , виконав усі необхідні, на його думку дії, спрямовані на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 , але не довів свій злочинний умисел, до кінця, через те, що потерпіла ОСОБА_7 , знаходячись в цей час разом з ними в кв. АДРЕСА_3 , побачивши противоправні дії свого чоловіка ОСОБА_9 стосовно їх сина ОСОБА_6 , бажаючи припинити вказані дії, відштовхнула ОСОБА_9 , в зв`язку з чим у останнього виник умисел спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_7 . ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, переслідуючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, наніс один удар ножом в область скроневої ділянки голови зліва ОСОБА_7 , чим спричинив останній колото-різану рану лівої скроневої ділянки, що має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у інкримінованих йому досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, події яких мали місце 28.11.2022 а саме, передбачених ч. 2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України не визнав у повному обсязі. Обвинувачений у суді показав, що 28.11.2022 вони разом з ОСОБА_6 приїхали на день народження його дружини ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_3 , де сіли за стіл та вживали спиртні напої. У вечорі у нього затьмарилась свідомість, оскільки довгий час не спав. Він перестав впізнавати сина, ОСОБА_6 , всі подальші події йому відомі зі слів потерпілих. Не усвідомлював, що тримає у руці ніж, яким спричинив тілесні пошкодження їм. Обвинувачений визнав той факт, що спричинив тілесні ушкодження потерпілим, але умислу у нього на скоєння цих злочинів не було. Повернувся до тями тільки у приміщенні поліції. Раніше він ніколи не втрачав свідомість.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані докази, які є належними та допустимими, дійшов до наступного.

Винуватість ОСОБА_9 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами, а саме:

-показами потерпілого ОСОБА_6 , який у суді показав, що 28.11.2022 він разом з батьком, обвинуваченим ОСОБА_9 приїхали на святкування дня народження матері, потерпілої ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали спиртні напої. Цього дня, після 15-00 години виник словесний конфлікт між ним та ОСОБА_9 . Він намагався його припинити, для чого вийшов палити на балкон. Повернувшись до кімнати, конфлікт продовжився, почали зштовхатися руками. Він та обвинувачений стояли обличчями один до одного на відстані пів метру, тоді ОСОБА_9 , тримаючи кухонний ніж в правій руці, спричинив йому один удар в грудну клітину. Лізо ножа приблизно 10-15 см. Він пам`ятає, що палали дві свічки, після чого відчув біль у левій частині грудної клітини, та побачив ніж у своєму животі, відійшов та сів на ліжко. Хтось витягнув ніж з його живота, в наслідок чого пішла кров. Потім прийшов знайомий ОСОБА_10 , який викликав поліцію та швидку, бригада якої його госпіталізувала. В медичному закладі його прооперували, оскільки з`ясувалось, що у нього пробита легеня та він перебував там на лікуванні біля двох тижнів. Потерпілий зазначив, що причина скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень є перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. Як обвинувачений спричинив тілесні пошкодження потерпілій ОСОБА_7 він не бачив. Чому ОСОБА_6 припинив свої агресивні дії йому не відомо.

Потерпілий у суді зазначив, що не бажає звертатися до обвинуваченого з цивільним позовом в рамках кримінального провадження;

-показами потерпілої ОСОБА_7 , яка у суді показала, що 28.11.2022 у неї був день народження, на святкування якого в квартиру АДРЕСА_3 приїхав чоловік ОСОБА_9 , син, ОСОБА_6 , донька, яка пішла біля 20-00 годин, потім прийшов їх сусід ОСОБА_10 . Вживали спиртні напої. У вечорі цього ж дня син ОСОБА_6 пішов палити на балкон, обвинувачений перестав його впізнавати, в цей час вона увійшла до спальні. Коли повернулась до кімнати, де святкували, побачила, що потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_9 стояли один проти одного, в руці обвинуваченого майнуло лезо, та відразу син, ОСОБА_6 закричав. Вона відштовхнула обвинуваченого, який впав разом з нею у крісло, яке перевернулось, в наслідок чого вона вдарилась головою о меблі. В цей час потерпілий ОСОБА_6 перебував на ліжку та кричав від болю. ОСОБА_10 , в свою чергу, побіг викликати швидку і поліцію. Вона підійшла до сина, ОСОБА_6 , у лівій частині його тулубу побачила кров, вона не пам`ятає на скільки глибоко ввійшло лезо ножа, яким був поранений син. Оскільки вона вважала, що обвинувачений ще раз підійде до ОСОБА_6 , у неї спрацював материнський інстинкт, тому відштовхнула обвинуваченого. Їй відомо, що вона отримала колото-різану рану на обличчі, але ножа в той час як відштовхувала обвинуваченого не пам`ятає. Ніж було знайдено на кріслі, у нього лезо довжиною біля 20 см., це кухонний ніж.

Разом с тим під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 показала, що обвинувачений їй ніяких тілесних ушкоджень не спричиняв, вона вдарилась при падінні разом з обвинуваченим о меблі, в зв`язку з чим тріснула шкіра. Потім потерпіла зазначала, що при падінні вона вдарилась о штир, а в наступному - о пошкоджену металеву частину тримача ручки меблів. Наполягала, що ніяких тілесних ушкоджень обвинувачений їй не спричиняв. Пояснила у суді, що зверталась із заявою до поліції де вказала, що їй та її сину, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 наніс удари ножом, а також за її участю були проведені слідчі дії, де вона вказала механізм спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень їй та ОСОБА_6 . Все це вона зазначала в ході досудового розслідування, оскільки перебувала в шоковому стані. Крім цього їй відомі висновки-судово медичної експертизи про спричинення їй колото-різаної рани, яку, як вона вважає, вона отримала при падінні від удару о меблі, штир, або пошкоджений металевий тримач ручки меблевої шафи.

Потерпіла ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження з цивільним позовом до обвинуваченого не зверталась.

- даними протоколу огляду місця події від 28.11.2022 відповідно до яких, проведеним оглядом встановлено, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , на лівій стіні від входу на кухню виявлені плями сліди речовини бурого кольору схожі на кров. В житловій кімнаті, що розташовується відразу за коридором на кріслі виявлено кухонний ніж розміром 25 см., лезо 14 см., з чорною рукояткою, 11 см, на лезі ножа виявлено сліди РБК. Обстановка в кімнаті порушена, перевернуте крісло. На дивані, праворуч від входу, виявлено ковдру зі слідами РБК;

- даними протоколу огляду місця події від 28.11.2022 за участю потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до яких в ході проведення огляду потерпіла ОСОБА_7 добровільно видала працівникам поліції речі свого сина ОСОБА_6 , які перебували на ньому в момент нанесення останньому тілесних ушкоджень та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а саме: футболка спортивна чоловіча, червоного кольору із візерунком та светр чоловічий, синьо - червоного кольору, на даному одязі наявні сліди речовини бурого кольору;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15.12.2022 за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що 28.11.2022 близько 19-45 год. він вийшов з балкону до зали, де святкували день народження матері. ОСОБА_9 приблизився до ОСОБА_6 майже в притул. Він звернув увагу, що в правій руці ОСОБА_9 перебував ніж, яким він наніс один проникаючий удар зліва в грудну клітину. Потім ОСОБА_6 зігнувся та ліг на диван у кімнаті. Як наносив тілесні ушкодження матері ОСОБА_7 потерпілий не бачив.;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 01.12.2022, за участю потерпілої ОСОБА_7 , який свідчить, що в ході слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_7 вказала, що 28.11.2022 близько 19 год. 45 хв. вона, її чоловік ОСОБА_9 , син ОСОБА_6 та сусід ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , святкували її день народження. Сиділи за святковим столом у залі. Кухня освічувалась свічками. В цей час вона вийшла в іншу сусідню кімнату, щоб заховати подарункові гроші ОСОБА_11 . Коли зайшла у залу квартири виявила, що серед кімнати стояв її син ОСОБА_6 та до нього підходив ОСОБА_9 . Вони розташовувались один до одного обличчям. ОСОБА_9 , підійшовши майже в притул до сина, наніс один проникаючий удар ножом в область грудної клітини зліва. Потерпіла в ході слідчого експерименту вказала механізм нанесення удару ножом на статисті. Зазначила, що ОСОБА_9 тримав ніж у правій руці. Син зігнувся, а потім пішов до дивану та ліг. ОСОБА_7 підійшла до сина та надавала допомогу. Вказала, що ОСОБА_9 підходив до них, тому ОСОБА_7 взявши його за одяг відштовхнула від себе, в результаті чого він впав на крісло, яке разом із ним перевернулось. Вона зрозуміла, що має кров на обличчі, але перебуваючи в шоковому стані не розуміла коли та хто наніс їй тілесне ушкодження. Куди ОСОБА_9 дів ніж вона не знала, так як, в руках його вже не було. Потім ОСОБА_12 викликав карету швидкої медичної допомоги та поліцію;

- висновками експерта № 12-14/123-КР/22 від 30.11.2022, № 12-23/35-КР/22 від 02.12.2022, №12-23/39-КР/22 від 20.12.2022 відповідно до яких у відповідь на поставлені на розгляд питання, з урахуванням наданої медичної документації, у ОСОБА_6 , 1995 р.н. встановлено діагноз: проникаюче ножове поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням діафрагми, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням шлунку. З приводу вказаного проникаючого поранення 28.11.2022 проведено операції: дренування плевральної порожнини ліворуч та лапаротомію з ушиванням рани шлунку та діафрагми. Вказана проникаюча рана утворилась від дії предмета, що володіє колючо-ріжучими властивостями та могла утворитись в строк та за обставин, на які вказує освідуваний. По ступеню тяжкості вказане проникаюче поранення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя згідно п.п.2.1.1.а 2.1.2, 2.1.3 й, к «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. При дослідженні одягу встановлено по одному колото-різаному пошкодженню тканини, які утворилися від дії плаского гострокінцевого предмета, що володіє колючо-ріжучими властивостями та має з одного боку нижній ріжучий край, а з іншого обушок з П-подібним поперечним перерізом. Враховуючи напрямок післяопераційної рани, що проходила через колото-різане поранення, ділянку тіла, напрямок ушкоджень тканини на одязі, експерт приходить до висновку, що вони утворюють один єдиний раневий канал. Вказані пошкодження на одязі могли утворитись від дії клинка ножа, наданого для проведення судово-медичної експертизи.

Покази ОСОБА_7 , 1966 р.н., дані нею в протоколі допиту свідка від 01.12.2022, про спосіб спричинення громадянином ОСОБА_9 ножового поранення ОСОБА_6 , не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертиз ОСОБА_6 . Покази ОСОБА_7 , 1966 р.н., дані нею в протоколі проведення слідчого експерименту від 01.12.2022, про спосіб спричинення громадянином ОСОБА_9 ножового поранення громадянину ОСОБА_6 , не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи.

Покази гр. ОСОБА_6 , дані ним під час проведення слідчого експерименту від 15.12.2022, про спосіб спричинення йому ножового поранення в ділянку лівої половини грудної клітини громадянином ОСОБА_9 , не протирічать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 ;

- висновками експерта № 12-14/124-КР/22 від 30.11.2022, № 12-23/36-КР/22 від 02.12.2022, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_7 , 1966 р.н., у відповідь на встановлені на розгляд питання, з урахуванням наданої медичної документації, у неї має місце колото-різана рана лівої скроневої ділянки. Рана утворилась від дії предмета, що володіє колючо-ріжучими властивостями та могла утворитись в строк, на який вказує освідувана. По ступеню тяжкості вказана рана має ознаки легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Покази ОСОБА_10 , 1992 р.н., дані ним в протоколі допиту свідка, про спосіб спричинення громадянином ОСОБА_9 ножового поранення в ділянку голови громадянці ОСОБА_7 , не можуть бути оцінені у зв`язку з відсутністю в показах детального механізму нанесення тілесного ушкодження Однак можна вказати, що частково покази ОСОБА_10 не протирічать даним отриманим при проведенні судово-медичної експертизи в тій частині, що ОСОБА_9 тримав ніж з чорною рукояткою в правій руці та наніс удар по голові гр. ОСОБА_7 ;

- висновками експерта № 14/3786-Дм/22 від 06.12.2022, № 14/3787-Дм/22 від 10.12.2022 яким встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Кров потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В.;

- висновком експерта № 14/3788-Дм/22 від 16.12.2022, яким встановлено, що кров потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Кров потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В змиві (об`єкт №1), вилученому 28.11.2022 при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров людини, встановити групову належність якої не виявилось можливим, антигени А.В і Н не виявлені.;

- висновком експерта № 14/3789-Дм/22 від 15.12.2022, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Кров потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. На фрагменті тканини (об`єкт №1), вилученого 28.11.2022 при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , (об`єкт №1) виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, пошкодження якої від потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 або від потерпілого ОСОБА_6 ;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 299 від 12.12.2022 відповідно до якої ОСОБА_9 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Судом було задоволено клопотання прокурора, викликано до суду лікаря, судово-медичного експерта Красноградського відділення КЗОЗ ХОБСМЕ ОСОБА_13 , в провадженні якого перебували судово-медичні експертизи в рамках кримінального провадження стосовно потерпілого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 . Експерт ОСОБА_13 у суді зазначив, що в повному обсязі підтримує надані та досліджені судом вищенаведені експертизи та підтверджує їх висновки. Експерт додатково зазначив, що у потерпілої ОСОБА_7 було виявлено колото-ріжуче поранення вертикально розташоване з гострими кутками. Слідчими надана довідка з лікарні, що в неї мала місце колото-різана рана скроневої ділянки. На дослідження наданий ніж, де були прописані його параметри. Рана на обличчі потерпілої могла бути завдана від удару ножом, який був наданий для експертизи. Така рана не могла утворитись від удару о тримач ручки на шафі, штир. Рана від тримача ручки на шафі має зовсім інші властивості ніж була у потерпілої. Від удару о тримач ручки була б забійна рана. В даному випадку рана була не глибока, без проникнення у скроневу кістку, спричинена з незначною силою. Експерт надалі вказав, що таку рану, яка була у потерпілої, отримати від контакту з тримачем ручки на шафі або штирем неможливо. При проведенні експертизи, коли оглядав потерпілу, остання сама розповідала як це було, яка ситуація, як отримала ці пошкодження. Досліджувався ніж та слова потерпілої. Якщо у потерпілої було б падіння, то були б додаткові ушкодження у вигляді забиття тканин, подряпини. Дана рана у потерпілої могла утворитися від представленого на дослідження ножа, якщо б це був якийсь болт чи штир, то це була б інша рана. У потерпілої була колото-ріжуча рана, та додаткове ушкодження навколо рани у вигляді виливу крові під шкіру, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Інших пошкоджень у потерпілої виявлено не було.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд критично відноситься до показів потерпілої ОСОБА_7 в частині механізму отримання нею тілесних ушкоджень у виді колото-різаної рани від іншого предмету ніж той, який був предметом дослідження, та є речовим доказом. Крім цього, суд бере до уваги данні протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 01.12.2022, за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході проведення якого потерпіла зазначила час, місце та механізм спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 , а також остання не зазначила, що вона разом з ОСОБА_9 впала, а крісло перевернулось. Цю версію потерпіла ОСОБА_7 озвучила тільки у суді, яку неодноразово змінювала при дачі показань, відповідей на питання в ході судового розгляду справи. Причиною неодноразових змін показань потерпілої ОСОБА_7 суд вважає те, що остання є дружиною обвинуваченого, та намагається зменшити його провину у скоєнні.

Крім цього судом був викликаний для участі у судовому розгляді справи з метою надання показів свідок обвинувачення, якого було допитано в ході досудового розслідування ОСОБА_10 , який в ході судового розгляду, незважаючи на роз`яснення головуючим по справі прав, обов`язків та положення ст. 63 Конституції України, вимог ст.ст. 384,385 КК України, про що додатково свідчать підписані ним відповідні розписки, без зазначення причин відмовився у суді надавити покази в якості свідка.

Відповідно до витягу з ЄРДР відносно ОСОБА_10 відкрито кримінальне провадження № 0000088 від 24.11.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України ( т.3 а.с.44).

Стосовно твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, щодо того, що він вчинив злочин у відношенні потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в час втрати свідомості, яка повернулась до нього тільки в приміщенні поліції, суд знаходить їх безпідставними, оскільки вищезазначена позиція обвинуваченого спростовується наведеними та дослідженими у суді висновком судово-психіатричної експертизи № 299 від 12.12.2022 відповідно до якої ОСОБА_9 на час скоєння ним кримінальних правопорушень міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Більш того, незрозумілою є позиція обвинуваченого про втрату свідомості, але в той же час він наполягав, що наміру на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_6 та нанесення тілесних пошкоджень потерпілій ОСОБА_7 у нього на час подій не було.

Позиція ОСОБА_9 не знайшла свого підтвердження у суді, оскільки спростовується як матеріалами справи, а саме судово-медичними експертизами, висновки яких були наведені з урахуванням даних при проведенні слідчих експериментів події від 28.11.2022 за участю потерпілих. У суду відсутні підстави ставити вищенаведені докази під сумнів. Більш того, суд бере до уваги напрямок раневого каналу, його локалізацію, післяопераційну рану, що проходила через колото-різане поранення, ділянку тіла, проникаюче ножове поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням діафрагми, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, напрямок ушкоджень тканини на одязі, що свідчить, що обвинувачений діяв зі значною силою, спричинив колото-різану рану життєво важливого органу потерпілого ОСОБА_6 , що було небезпечним для життя, крім того з прямим умислом. Обвинуваченого ОСОБА_9 зупинила потерпіла ОСОБА_7 , відштовхнула від потерпілого ОСОБА_6 , тому обвинувачений діючи з прямим умислом та наніс потерпілій один удар ножом в область скроневої ділянки голови зліва ОСОБА_7 , чим спричинив останній колото-різану рану лівої скроневої ділянки. Таким чином, обвинувачений не довів свій умисел направлений на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_6 , при цьому вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив з причин, які не залежали від його волі.

Відповідно до положень п.п. 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров,я особі» вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину , його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причин припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України, як закінчених замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом. Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

На підставі аналізу матеріалів справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, події яких мали місце 28.11.2022, а часткове невизнання своєї провини, пояснюється його намірами всіма можливими способами спростувати обставини справи, викласти їх у вигідному до себе напрямку, зменшити ступінь своєї вини, та полегшити свою участь, а також вибраною тактикою захисту у суді.

Суд вважає за необхідне навести, що судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України.

Судом відповідно до вимог ч. 2 ст. 337 КПК України надавалась можливість та час прокурору змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, але прокурор не знайшов підстав для цих процесуальних дій та продовжив підтримувати висунуте обвинувачення ОСОБА_9 , дії якого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 91 КПК України, крім іншого, підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Однак, надана органом досудового розслідування кваліфікація діям ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України на думку колегії суддів не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і наявним доказам.

Під час кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи, питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

Тобто, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Так, відповідно ст. 115 КК України, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. При кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Частиною 1 ст. 125 КК України встановлено відповідальність за легке тілесне ушкодження. Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого кримінального правопорушення і виявлення його елементів та всіх обставин кримінального провадження.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий щодо матеріальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове починання, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Що стосується направленості умислу обвинуваченого ОСОБА_9 при заподіянні тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає, що завдаючи такого цілеспрямованого удару зі значною, акцентованою силою, а саме: проникаюче ножове поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням діафрагми, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, вказане проникаюче поранення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя, діяв з умислом, направленим саме на вбивство потерпілого ОСОБА_6 , але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.

Вищенаведене узгоджується з позицію Верховного Суду викладеної в постанові від 09.11.2023 по справі № 383/931/19, провадження № 51-2281км23.

Аналізуючи вищенаведене, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно потерпілого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 до, під час та безпосередньо після завдання удару потерпілій ОСОБА_7 , свідчить про відсутність в нього прямого умислу на вбивство останньої та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілої, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки. Тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком та особливо тяжким злочином, які обвинувачений скоїв відносно дружини та сина. ОСОБА_9 раніше не судимий, одружений, офіційно працює на посаді слюсаря в КП «Харківводоканал», на обліку у лікарів психіатра та наркологу не перебуває, має реєстрацію та місце мешкання, за яким задовільно характеризується, перебуває на військовому обліку рядового, сержантського та старшинського складу запасу в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставиною, що обтяжують його покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень щодо подружжя, та перебування у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт, за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частин статей, за якими кваліфіковані його дії, оскільки виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства. Суд на підставі викладеного вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 70, п.в ч. 1 ст. 72 КК України, визначити покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність. Суд згідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 , та проводить його з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 28.11.2022 - часу затримання останнього до оголошення судом вироку.

Суд вважає доцільним міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 залишити до набрання вироку чинності у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільні позови по справі не заявлені.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання про скасування арешту майна. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 615 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_9 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 1 (року) року виправних робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70, п.в ч. 1 ст.72 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_9 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 , на підставі ч .5 ст. 72 КК України, обчислювати з 28.11.2022 - час фактичного затримання, зарахувавши в строк відбуття покарання час знаходження під вартою до оголошення вироку судом.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 28.11.2022.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 до набрання законної сили вироком, залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 30.11.2022 після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі: ніж кухонний загальною довжиною 25 см. з рукояткою чорного кольору довжиною 11 см. і лезом ножа довжиною 14 см. зі слідами речовини бурого кольору, змиви зі стіни з слідами речовини бурого кольору, які були вилучені в ході огляду місця події від 28.11.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Красноград, вул. Лєрмонтова, 84, знищити;

- ковдру зі слідами речовини бурого кольору, вилучену в ході огляду місця події від 28.11.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , футболку чоловічу червоного кольору із візерунком, светр чоловічий синьо-червоного кольору, які були вилучені в ході огляду місця події від 28.11.2022 за адресою: АДРЕСА_4 , які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Красноград, вул. Лєрмонтова, 84, - повернути власникам.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_9 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_9 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3