ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/376/22
провадження № 1-кс/753/906/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі: представника заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0003008,

В С Т А Н О В И В:

04.03.2024 ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту транспортного засобу «RENAULT FLUENCE», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (далі також - транспортний засіб, автомобіль), що був накладений ухвалою слідчого судді від 13.01.2022 у кримінальному провадженні № 0003008.

На обґрунтування клопотання вказав, що арешт на належний йому транспортний засіб накладено необґрунтовано, оскільки кримінальне провадження відкрите за заявою, у якій викладені неправдиві відомості, та такий спосіб забезпечення кримінального провадження порушує його законні права на володіння та користування своїм майном. Послався також на те, що підстави для арешту майна відпали з огляду на закінчення строку досудового розслідування.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 клопотання підтримала пославшись на наведені у ньому обставини та обґрунтування.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак відсутні і підстави для скасування арешту транспортного засобу, який є речовим доказом.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Слідчими слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) 14.10.2021 під № 0003307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР послугувала заява ОСОБА_6 про те, що невстановлені особи шляхом підроблення документів заволоділи належним їй автомобілем «RENAULT FLUENCE», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Досудовим розслідуванням установлено, що транспортний засіб на цей час має державний номерний знак НОМЕР_2 та належить ОСОБА_5 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ), який набув право власності на нього на підставі договору комісії від 05.06.2020 № 4623/20/005985, укладеного між представником ТОВ «Авто-Айленд» та ОСОБА_6 .

Водночас потерпіла ОСОБА_6 заперечила факт укладення вказаного договору та пояснила, що підпис від її імені у договорі виконаний не нею.

Постановою слідчого від 19.11.2021 транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

13.01.2022 за результатами розгляду клопотання прокурора слідчий суддя постановив ухвалу, якою наклав арешт на автомобіль «RENAULT FLUENCE», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , заборонивши розпоряджатись та користуватись ним.

За змістом цієї ухвали клопотання прокурора розглядались без повідомлення заявника, а арешт транспортного засобу застосовано з метою забезпечення збереження речових доказів.

Надаючи оцінку доводам клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя застосовує такі норми кримінального процесуального закону та виходить з таких мотивів.

Порядок кримінального провадження врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), відповідно до положень якого зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (статті 1, 7).

Однією з таких засад є принцип законності, в основі якого є вимога нормативного характеру, що зобов`язує усіх осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, у своїй процесуальній діяльності неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (стаття 9 КПК України).

За загальним правилом, встановленим статтею 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Підстави, умови та порядок накладення арешту на майно у кримінальному провадженні визначені нормами глави 17 КПК України.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 170 КПК України підставою для постановлення ухвали про арешт майна є наявність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правого характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з частиною третьою даної норми у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України дає визначення речових доказів як матеріальних об`єктів, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Питання скасування арешту майна врегульовані статтею 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК).

Аналіз наведених норм кримінального процесуального закону в їх сукупності дає підстави для висновку, що розгляд клопотання про скасування арешту майна, поданого особою, яка не була присутня при розгляді клопотання про арешт майна, фактично є поновленням розгляду даного клопотання, а процедура розгляду такого клопотання подібна до процедури здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами.

Наведене означає, що власник або володілець майна, який звертається з клопотанням про скасування арешту майна з підстав необґрунтованості його накладення, повинен подати слідчому судді або суду докази, які не досліджувались судом при розгляді клопотання про арешт майна, проте могли б призвести до іншого результату судового розгляду.

У тому ж випадку, якщо клопотання про скасування арешту майна мотивоване відсутністю потреби в його існуванні, тягар доведення залишається на особі, яка подала клопотання про арешт майна.

Даючи оцінку обставинам, наведеним в ухвалі слідчого судді про арешт майна, та беручи до уваги, що при арешті майна з метою забезпечення збереження речових доказів перевіряється лише доказове значення майна, на яке накладається арешт, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт на майно накладено обґрунтовано, оскільки існують достатні підстави вважати, що транспортний засіб є об`єктом кримінально протиправних дій.

Що стосується наданих на підтвердження вимог клопотання копій рішень судів у цивільній справі № 753/7101/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 (чоловіка потерпілої) про стягнення боргу за договором позики, то прямого зв`язку між встановленими вказаними рішеннями обставинами і предметом доказування у кримінальному провадженні не вбачається, а відтак навіть при наявності їх у слідчого судді на момент вирішення клопотання прокурора про арешт майна результат його розгляду був би такий самий.

Доводи клопотання про те, що підстави для арешту майна відпали з огляду на закінчення строків досудового розслідування, не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законі.

Так дійсно, на момент початку досудового розслідування була чинною редакція статті 219 КПК України, згідно з якою строк досудового розслідування обчислювався з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а граничний строк досудового розслідування до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину становив дванадцять місяців.

КПК України у тій же редакції також передбачав можливість неодноразового продовження строку досудового розслідування слідчим суддею за відповідним клопотанням прокурора або слідчого та зобов`язував слідчого, дізнавача, прокурора закрити кримінальне провадження у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру (частина перша статті 294, абзац 18 частини першої статті 284).

Разом з тим частина восьма статті 615 КПК України (у тій же редакції) визначала, що у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу.

23.08.2023 було прийнято Закон України № 3341-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей обчислення строків досудового розслідування в умовах воєнного стану» (набрав чинності 24.08.2023), яким частина восьма статті 615 КПК України була викладена у новій редакції, а саме: «У кримінальних провадженнях, в яких з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та на дату введення воєнного стану жодній особі не повідомлено про підозру, строк від дати введення воєнного стану до дати його припинення чи скасування не включається до загальних строків, передбачених частиною другою статті 219 цього Кодексу».

У подальшому, Законом від 08.12.2023 № 3509-IX частину восьму статті 615 та абзац 18 пункту 10 частини першої статті 284 КПК України було виключено, а статтю 219 цього Кодексу викладено у новій редакції, відповідно до якої строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Зазначені зміни набрали чинності з 01.01.2024.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/22, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX64/22, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває і понині.

Отже ураховуючи, що підстави для закриття кримінального провадження відсутні і досудове розслідування триває, а потенційна можливість вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на відчуження транспортного засобу, продовжує існувати, слідчий суддя вважає, що потреба у подальшому його арешті не відпала.

Водночас з наведених у клопотанні обставин вбачається наявність підстав для перегляду способу арешту транспортного засобу.

З огляду на те, що досудове розслідування триває понад два роки, прокурор при розгляді цього клопотання в першу чергу повинен довести наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, при цьому у значно більшій мірі, ніж це було потрібним на початковій стадії досудового розслідування.

На будь-які додаткові фактичні дані на підтвердження існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення прокурор не послався і жодних доказів не надав, а тому слідчий суддя дійшов до переконання, що подальше позбавлення заявника права на користування належним йому транспортним засобом не є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

За таких обставин порушені права власника майна підлягають захисту шляхом зобов`язання слідчого передати арештований транспортний засіб ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

На підставі викладеного, керуючись статтею 174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні № 0003008, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 13 січня 2022 року, а саме: автомобіля «RENAULT FLUENCE», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в частині заборони користування ним.

Зобов`язати слідчого, уповноваженого на розслідування кримінального провадження № 0003008, передати автомобіль «RENAULT FLUENCE», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: