ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/202/24

Провадження № 1-кп/210/334/24

12 березня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених, - адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, кримінальне провадження №0000413 від 25 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.1, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000413 від 25 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.1, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз 16 січня 2024 року, та строк дії котрого закінчується 15 березня 2024 року.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обов`язки котрого в подальшому було продовжено, останній раз 16 січня 2024 року, та строк дії котрих закінчується 15 березня 2024 року.

До спливу строку дії запобіжного заходу судове провадження не може бути закінченим.

04 березня 2024 року прокурор Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_14 звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та продовження дії обов`язків встановлених при обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченої ОСОБА_8 . В обґрунтування клопотань прокурор зазначив, що ризики які були встановленні при обранні запобіжних заходів відносно обвинувачених не змінились, у зв`язку з чим, просив суд продовжити строк дії раніше обраних запобіжних заходів.

Присутній у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав пояснення в обґрунтування клопотань, підтримав їх з підстав та мотивів, викладених у них, просив суд їх задовольнити

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_13 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та звернувся до суду з клопотанням про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що ОСОБА_5 вже суттєвий проміжок часу обмежений прав та свобод, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості. На даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_5 не має будь-якого наміру переховуватись від суду, він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 має намір далі співпрацювати з органами досудового розслідування, не має наміру впливати на свідків, потерпілих, експертів та підозрюваних, не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. У зв`язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, клопотання захисника ОСОБА_13 підтримав та просив суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_9 звернулась до суду з усним клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування клопотання зазначила, що обвинуваченим частково відшкодовується шкода потерплим, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, дружину та четверо неповнолітній дітей. Обвинувачений має можливість працевлаштуватись офіційно, що дасть йому змогу утримувати родину, на підтвердження чого долучено гарантійний лист від роботодавця. Його матір ОСОБА_15 призивається на військову службу по мобілізації на особливий період. Обвинувачений почав відшкодовувати матеріальну шкоду, зокрема, частково відшкодовано шкоду потерпілому ОСОБА_16 . Стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ризики відповідно до ст.177 КПК України відсутні. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_7 понад рік тримається в слідчому ізоляторі, в даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений не має будь-якого наміру переховуватись від суду. Має постійне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом з матір`ю похилого віку. Має тісні соціальні зв`язки, проживає разом з ОСОБА_17 , має неповнолітню доньку 2007 року народження. За місцем проживання характеризується позитивно, зауважень та нарікань не надходило. Обвинувачений не має наміру незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів, відсутній ризик знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення по справі, так як всі речові докази які мають суттєве значення вже були зібрані.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_18 у судовому засіданні присутній не був, однак, поза межами судового засідання 12 березня 2024 року подав до суду заперечення на клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заперечень адвокат ОСОБА_18 зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання та до затримання перебував у цивільному шлюбі, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є вихованцем та членом Криворізької федерації греко-римської боротьби, з 2014 року проводить на громадських засадах тренувальний процес з греко-римської боротьби для підлітків. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу в підтвердження наявності ризиків у кримінальному провадженні.

Присутній у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_11 поклалися на розсуд суду у вирішенні клопотання прокурора.

Клопотання захисників ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 було поставлено судом на обговорення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про зміну обраного відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжного заходу просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вказані клопотання не обґрунтовані, ризики які були наявні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати та не зменшились. Обвинувачені зможуть незаконно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадження, які ще не допитувались в судовому засіданні та продовжувати кримінальні правопорушення, в вчиненні яких їх обвинувачено.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (кожен окремо) просили суд задовольнити клопотання адвокатів ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу.

Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Європейський суд з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішенні питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, котрі є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, котрі також є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи особи обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які мають соціальні зв`язки та постійне місце проживання, суд приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених положеннями ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому з метою запобігти спробам обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухилитись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ще на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки судове провадження неможливо завершити до його спливу.

При цьому, твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час вирішення питання про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Об`єктивних даних, які б свідчили що вказаний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено.

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 12.03.2024 року наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переховуватись від суду та іншим чином впливати на інших обвинувачених по справі, оскільки, відповідно до обвинувального акту в провину ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ставиться обвинувачення у вчиненні створення організованої групи щодо здійснення шахрайських дій. Тому, суд не знаходить достатніх правових підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинувачених не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиев проти Молдови).

Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що доводи обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників є не достатніми та необґрунтованими, а тому, не знаходить правових підстав для задоволення клопотання про зміну останньому запобіжного заходу на більш м`який.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою, має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії», відповідно до якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 10 травня 2024 року та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченої ОСОБА_8 .

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та наданих письмових заперечень адвоката ОСОБА_18 суд зазначає, що у відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.1, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, котрі є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час розгляду клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Суд враховує положення ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 для запобігання наявним ризикам, на які він посилається під час звернення із клопотанням, буде недостатнім.

При розгляді клопотання захисника суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції не винуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy)[ВП], заява №26772/95, п.153, ECHR 2000-IV).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою буде суперечити п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

У відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт, суд, окрім обставин, зазначених захисником, враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, можливість впливати на потерпілих та свідків, продовжити вчинення кримінального правопорушення та вважає необхідним покласти на останню обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнови проти Росії» (п. 60).

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява №33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року, та інші.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 291, 370, ч.2 ст.376 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_13 про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 10 травня 2024 року включно, без права внесення застави.

Усне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_9 про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто до 10 травня 2024 року включно, без права внесення застави.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, тобто до 10 травня 2024 року включно, без права внесення застави.

Клопотання прокурора про продовження дії обов`язків встановлених при обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дію обов`язків, встановлених при обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання строком на 02 (два) місяці, з 12 березня 2024 року до 10 травня 2024 року включно.

Продовжити покладені на ОСОБА_8 відповідно до ст.194 КПК України наступні обов`язки:

1) прибувати до суду на визначений день та час;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання обвинуваченою ОСОБА_8 покласти на прокурора.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_18 про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком дії на 60 днів, тобто до 10 травня 2024 року включно, заборонивши йому цілодобово залишати житло, за адресою проживання: АДРЕСА_3 , поклавши на нього наступні обов`язки:

- не залишати цілодобово місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали,- до 10 травня 2024 року включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебувають, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання до Відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання останнього.

Контроль за виконанням ухвали в частині застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - у той же строк з моменту її отримання.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1