Справа № 359/4057/20
Провадження № 1-кп/359/80/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження № 0001236, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2019, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнильче Бережанського району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

23.07.2019, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заїхав на територію ринку «Центральний» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 86.

Рухаючись заднім ходом повз торгівельний кіоск №4-А, ОСОБА_11 , проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку, не діяв таким чином щоб не створювати небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив п.п.2.3 «б», 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху України), не переконався в безпечності маневру та не звернувся за допомогою до інших осіб, допустив наїзд задньою частиною автомобіля ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала позаду автомобіля та не бачила його. Унаслідок удару ОСОБА_9 впала на асфальтове покриття.

У результаті удару автомобіля та наступного падіння ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у виді переломів кісток тазу: лобкової кістки та вертлюгової западини зліва і сідничної кістки справа, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_11 , який грубо порушив наступні Правила дорожнього руху України: п. 2.3, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.9, відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він, у разі потреби, повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Порушення ОСОБА_11 п.п. 2.3 «б», 10.9 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із заподіянням ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 своєї вини не визнав у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд, пропонуючи обвинуваченому дати пояснення щодо пред`явленого обвинувачення та відомих йому обставин справи, має одночасно роз`яснити йому зміст ст. 63 Конституції України, відповідно до якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Зазначені особи не звільняються за відповідальність за завідомо неправдиві показання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , користуючись своїм правом, у порядку ст. 63 Конституції України, відмовився надати покази.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_11 не визнає себе винним, його вина у вчиненні кримінального злочину повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 надала показання, що в 23.07.2019, приблизно о 07 годині 30 хвилин, вона знаходилася в першому торговому ряду зліва від центрального входу на центральний ринок в м.Борисполі по вул. Київський шлях. Вона придбала курячі голови щоб покормити котів, які проживають на ринку. Біля другого павільйону від центрального проходу, вона помітила кішку якій кинула курину голову та нагнулася до кішки, знаходячись спиною до центрального проходу на ринку. Коли вона випрямилася і розвернулася обличчям до центрального проходу ринку, помітила будку автомобіля білого кольору, яка її збила, коли автомобіль рухався заднім ходом поблизу кіосків. Від удару в ліву частину ноги та тулуба, вона впала на дорогу спиною та втратила свідомість. Після того як прийшла до тями, почула голос невідомого чоловіка, який сказав: «Зупинись, ти збив людину». Хто це був їй не відомо. Вона помітила, що її ноги по коліна знаходяться під автомобілем і вона намагалася піднятися, але це їй не вдалося. Як їй стало відомо, водій вказаного автомобіля ОСОБА_14 та ще одна продавчиня підняли її. Хтось сказав викликати швидку допомогу, на що вона заперечила і передзвонила своїй дочці, яка приїхала приблизно через 5 хв. Також приїхала дружина ОСОБА_15 і вона та її дочка допомогли їй лягти на заднє сидіння автомобіля Оксани, дружини Долі і вони поїхали до лікарні. Її дочка поїхала слідом. ОСОБА_16 просила не казати нікому, що її збив автомобіль, а що впала, так як у її чоловіка відберуть посвідчення водія і не буде кому возити товар. В лікарні їй надали медичну допомогу, зробили рентген та поклали в палату для лікування. Слідчому вона розповіла про обставини події. Оксана хотіла допомогти матеріально, але коли дізналася, що вона повідомила про ДТП, категорично відмовилася і сказала, що всі питання будуть вирішувати через суд. Після цього жодних зустрічей із сім`єю Долі не було. На її думку, ОСОБА_17 автомобілем рухався заднім ходом тому, що він не міг проїхати далі до третього ряду, де в нього є ларьок, так як на центральному проході знаходилися два вантажні автомобілі, які розвантажували хліб. Якби він рухався по середині проходу, він би її не зачепив, а так він рухався впритул до ларька де вона знаходилася. Цивільний позов підтримує повністю.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_18 , яка дала показання, що ОСОБА_9 є її матір`ю. 23.07.2019, близько 07.30 год., їй зателефонувала мати і повідомила, що її збив автомобіль на базарі «Центральний», неподалік від її робочого місця. ОСОБА_18 приїхала на базар «Центральний» за адресою: АДРЕСА_2 , припаркувала свій автомобіль та пішла до кіоску своєї матерії. Прибувши, побачила матір яка сиділа на стільці поряд із кіоском. Матір повідомила їй, що вона пішла через ряд на базарі до кіоску «Гавриловські курчата», купила м`ясо для вуличних тварин, та, стоячи поряд із даним кіоском, спиною до центрального проходу, почала кормити кота. Повернувшись обличчям до центрального проходу, матір побачила білий автомобіль, який рухався заднім ходом та бампером ударив її в ногу. Матір упала на асфальтне покриття та опинилася ногами під автомобілем. Автомобіль наїхав таким чином, що ноги матері по коліна знаходилися під автомобілем. Від крику людей водій автомобіля зупинив рух. Водієм даного автомобіля був ОСОБА_11 , який неодноразово привозив товар до свого кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». ОСОБА_11 вийшов із автомобіля та сказав матері: «Я тебе не бачив, як ти тут опинилася? Давай вставай». Мати сказала, що вона не може встати та відштовхнула ОСОБА_11 . Якимись чином мати витягнула ноги з-під автомобіля. Піднятися їй допомогли ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , яка усе бачила. Вони допомогли дійти матері до її кіоску, що знаходиться через ряд від місця події, та посадили останню на стілець. Дану ситуацію спостерігала ОСОБА_20 , яка є дружиною Долі ОСОБА_21 . ОСОБА_16 бачила, що ОСОБА_9 не може підвестися, запропонувала відвести матір до лікарні. Посадивши матір до автомобіля, ОСОБА_16 відвезла її до лікарні. Свідок на власному автомобілі приїхала до лікарні перша та діставши візок, почала чекати на потерпілу. Вона та ОСОБА_16 посадили потерпілу на візок, відвезли до реєстратури, після на рентген. Тим часом до лікарні приїхав ОСОБА_22 - чоловік її сестри. Перебуваючи поряд із кабінетом рентгену, ОСОБА_16 запропонувала здійснити оплату рентгену. Вона та ОСОБА_16 пішли до каси. ОСОБА_16 неодноразово наголошувала, щоб не викликали поліцію та сказали, що ДТП не було і даний випадок є нещасний. Між ними виникла суперечка, яку почув лікар-травматолог та запросивши усіх до свого кабінету, запитав у ОСОБА_9 : «Що сталося?». Мати відповідала, що на неї наїхав автомобіль. Лікар викликав працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_16 пішла сказавши, що допомагати не буде та вони зустрінуться в суді. Будь якої іншої допомоги обвинувачений не надав. У ОСОБА_9 було три переломи, два з яких тазо-бедрених кісток, і один перелом лобковий. Мати знаходилася місяць на стаціонарному лікуванні та місяць дома на реабілітації.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_23 , дала показання, що працює продавцем у кіоску «Кондитерські вироби» на « ОСОБА_24 » за адресою: АДРЕСА_2 . Її кіоск знаходиться від входу до центрального ринку перший ряд наліво та в повороті від ряду, ніби як П-образному місці. ОСОБА_25 та центральний прохід ринку їй не видно тому, що вони знаходяться у неї за спиною. Долю ОСОБА_21 знає, підстав оговорювати його у неї немає. 23.07.2019, близько 07.30 год., вона знаходилася на роботі, розкладала товар. Почула жіночий крик. Близько однієї хвилини вийшла із-за робочого місця і побачила поряд із кіоском « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_26 , яка присіла на коліна. Підійшовши до неї вона запитала: «Що сталося?». ОСОБА_27 лише кричала, що болить. Білий автомобіль, який належить Долі ОСОБА_21 , стояв задом до потерпілої, тобто на повороті проїзду до центрального проходу ринку 7-8 м. від ОСОБА_9 , близько у 15 кроках. Автомобіль вона не роздивлялася. ОСОБА_9 знаходилася від центрального проходу, у повороті ліворуч, поряд із кіоском, на відстані близько 7-8 м. Вона допомогла підняти потерпілу та дійти до свого кіоску, який знаходився у сусідньому ряду ринку та посадила її на стілець. Як упала ОСОБА_28 , що сталося, вона не бачила. ОСОБА_28 зателефонувала своїй дочці, яка приїхала до неї. Почали підходити інші працівники ринку, після чого вона пішла на своє робоче місце. Із автомобіля вийшов ОСОБА_14 , хотів допомогти ОСОБА_29 , однак останню до її кіоску довела під руку сама ОСОБА_23 . Вона не пам`ятає, у якому положенні знаходилася потерпіла, у який бік була повернута обличчям у момент коли вона підійшла до неї. Потерпіла була присіла, автомобіль від потерпілої був на відстані. Пройшов значний проміжок часу, тому вона не пам`ятає деталі. Обставини події пам`ятає краще при допиті в судовому засіданні, аніж на допиті в слідчого. На уточнюючі запитання вона повідомила, що потерпіла знаходилася від автомобіля на відстані - близько 3 м. У момент, коли вона підійшла до потерпілої, поряд із останньою нікого не було. ОСОБА_14 підійшов уже потім. Яка розмова була між ним та потерпілою, вона не пам`ятає. ОСОБА_23 зауважила, що є вірним наданні нею покази, що автомобіль задньою частиною знаходився ближче до потерпілої.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_30 , яка дала показання, що працює продавцем в кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Її кіоск знаходиться від входу до «Центрального ринку» перший ряд на ліво, другий кіоск від центрального проходу, близько 3 м. від центрального проходу. Ширина її кіоску близько 6 м. Долю ОСОБА_21 та ОСОБА_26 знає як працівників, які також працюють на ринку, підстав оговорювати їх не має. У 2019 році, точної дати вона не пам`ятає, зранку ОСОБА_27 купувала у її кіоску м`ясо для тварин. Вийшла із кіоску та присівши на коліна спиною до центрального проходу, поруч із її кіоском, почала кормити кота. Зненацька вона почула крик ОСОБА_29 : « ОСОБА_31 , ой!». ОСОБА_27 лежала на спині, а ОСОБА_14 допомагав їй підвестися. ОСОБА_14 - водій білого автомобіля, марку якого вона не знає. Автомобіль схожий на « ОСОБА_32 ». ОСОБА_11 вийшов із автомобіля та почав допомагати ОСОБА_33 . Доля ОСОБА_21 на низькій швидкості руху здавав назад поряд з її кіоском, заїжджаючи із центрального проходу ринку. Удару та наїзду вона не бачила. Автомобіль вона бачила до крику ОСОБА_29 , та у той момент він стояв поряд із її кіоском. Автомобіль зупинився близько в 3 м. від лежачої на спині потерпілої, яка трохи далі лежала від дверей кіоску. ОСОБА_29 допомагали піднятися на ноги ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , саме вони повели потерпілу до її кіоску. ОСОБА_14 тримає кіоск з рибою. До свого кіоску він проїздив через ряд з кіоском свідка, рухаючись уперед та виїдаючи назад завжди передньою частиною автомобіля. Чому ОСОБА_14 у той день рухався заднім ходом, їй не відомо.

Окрім показань потерпілої, свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується наступними доказами:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001236 від 23.07.2019 про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та формою АРМ 102, зареєстрованою в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Бориспільського відділу поліції ГУНП в Київській області №17572 від 23.07.2019 (т.1 а.с.114-115);

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2019 (т.1 а.с.116-118), відповідно до якого встановлено, що огляд проводився в денний час доби без опадів. Місце дорожньо-транспортної пригоди м. Бориспіль, вул. К. шлях, 86 «Центральний ринок»;

-схемою дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2019 (т.1 а.с.119), на якій зображена ділянка дороги де сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме територія ринку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зображено місце, де водій автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_9 ;

-протоколом огляду транспортного засобу від 23.07.2019 з фотоілюстрацією (т.1 а.с.120), відповідно до якого встановлено, що на транспортному засобі автомобілі «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , характерних пошкоджень для ДТП не виявлено;

-протоколом огляду від 21.05.2020 з фотоілюстрацією (т.1 а.с.124-128), відповідно до якого встановлено, що місцем огляду є ділянка на прибудинковій частині автодороги на АДРЕСА_3 . На момент огляду виявлено автомобіль «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору. При поверхневому огляді автомобіля зовнішніх пошкоджень кузова не виявлено. Автомобіль знаходиться в працездатному стані. На момент огляду автомобіль містить чотири колеса, у яких присутній тиск. Світлові покажчики автомобіля працюють. В автомобілі справа та зліва присутні дзеркала заднього виду;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2020, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 , що зафіксовано відеозйомкою яка міститься на CD-диску (т.1 а.с.132-133). У ході даної слідчої дії встановлено наступне: потерпіла повідомила, що 23.07.2019, приблизно о 07 годині 30 хвилин, чоловік на ім`я ОСОБА_21 , керуючи автомобілем «білий пікап», марку не знає, заїхав на територію ринку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , між рядами. Рухаючись заднім ходом повз торгівельний кіоск №4-А, водій автомобіля допустив удар задньою частиною автомобіля «ЗАЗ TF55YO» з нею, яка у той момент стояла позаду автомобіля та не бачила останнього. Унаслідок удару вона впала на асфальтове покриття, опинившись ногами під автомобілем, між колесами. У результаті удару автомобіля та наступного падіння їй спричинені тілесні ушкодження у виді переломів кісток тазу: лобкової кістки та вертлюгової западини зліва і сідничної кістки справа;

-висновком експерта № 12-1/1699 від 19.08.2019 (т.1 а.с.135-138), згідно з яким встановлено, що система робочого гальма автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено;

-висновком експерта № 12-1/2148 від 11.10.2019 (т.1 а.с.140-142), згідно з яким встановлено, що в заданій дорожній ситуації, при умові, що автомобіль «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент пригоди знаходився в нерухомому положенні, з технічної точки зору, для встановлення відповідності дій водія автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не потрібно спеціальних знань в галузі автотехніки. За даних дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, при умові, що автомобіль «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент пригоди рухався заднім ходом, технічна можливість попередження наїзду на пішохода водієм даного автомобіля полягала у виконанні ним вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України. Тобто, за даних дорожніх обставин, при виконанні вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України, водій автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода, нащо в нього не було перешкод технічного характеру. У заданій дорожній ситуації, при умові, що автомобіль «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент пригоди знаходився в нерухомому положенні, з технічної точки зору, для встановлення відповідності дій водія автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 не потрібно спеціальних знань в галузі автотехніки. У заданій дорожньо-транспортній ситуації, при умові, що автомобіль «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент пригоди рухався заднім ходом, у діях водія автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01.10.2019, відповідно до якого надано медичну документацію потерпілої ОСОБА_9 , а саме медичну карту стаціонарного хворого № 7405/257 від 23.07.2019 (т.1 а.с.145-171);

-висновком експерта № 128д від 01.10.2019 (т.1 а.с.172-173), відповідно до якого встановлено, що згідно представленої медичної документації, у гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мались тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток тазу: лобкової кістки та вертлюгової западини зліва і сідничної кістки справа. Указані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів), індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились, і могли утворитися в строк та за обставин, на які вказано в ухвалі слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2019, у тому числі 23.07.2019, унаслідок ДТП як у пішохода. Виявлені у гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тілесні ушкодження, за критерієм тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»;

-висновком експерта № 56д від 28.04.2020 (т.1 а.с.174-175), відповідно до якого встановлено, що згідно з представленою медичною документацією та консультацією рентген-знімків, СКТ кісток тазу та кульшових суглобів, які 02.10.2019 були направлені на консультацію рентгенологу КЗ КОР «КОБ СМЕ» і 25.10.2019 було отримано відповідь № 596/3 18.10.2019, у гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , були описані наступні тілесні ушкодження: перелом нижньої гілки лобкової кістки та крайовий перелом вертлюгового краю вертлюгової заглибини зліва; перелом нижньої гілки сідничної кістки справа (пошкодження можуть відповідати даті травми). Враховуючи кількість, об`єм та локалізацію вказаних, описаних в медичній документації та проконсультованих тілесних ушкоджень (переломів), можна зробити висновок, що дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого(их), предмету(ів) і не виключаю можливості виникнення їх за обставин та в спосіб, які потерпіла повідомила в ході слідчого експерименту 27.04.2020, а саме «23.07.2019, коли автомобіль «ЗАЗ TF55YO», рухаючись заднім ходом, скоїв наїзд (удар) задньою частиною на ОСОБА_9 , яка стояла, звернута передньою поверхнею тіла до задньої частини автомобіля...».

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчать відповідні протоколи, та не заперечувалось ними в судовому засіданні.

Також у судовому засіданні судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі, речові докази та письмові докази, надані стороною захисту.

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази у кримінальному провадженні, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також слід зазначити наступну інформацію, яка впливає на прийняті судом рішення та зроблені висновки.

Приєднаний прокурором до матеріалів справи протокол допиту свідка ОСОБА_23 судом оцінюються критично, з огляду на те, що в протоколі міститься показання свідка, які суд безпосередньо не сприймав під час судового засідання. Ці показання були надані слідчому під час досудового розслідування, через що, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, суд не бере їх до уваги.

Разом із цим, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_23 в частині того, що вона надала потерпілій допомогу самостійно. Відстань на якій автомобіль ОСОБА_11 знаходився від потерпілої, приблизно у 7-8 м. Указані твердження свідка є абстрактними, позбавленими несучого навантаження інформації. Послідовних, логічних показань про те, яким чином, за яких обставин, і в який конкретно спосіб відбулося ДТП, свідок не надала. Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні постійно змінювала надані нею покази, супроводжуючи це сміхом та не зрозумілою поведінкою. Жодних скарг та звернень з приводу застосування до неї психологічного тиску з боку працівників поліції під час її допиту, ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду, свідок не подавала. З цих підстав, показання свідка ОСОБА_23 в частині того, що ОСОБА_11 не міг завдати удар автомобілем, оскільки знаходився на значній відстані від потерпілої, суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність контакту (удару) задньою частиною бампера автомобіля «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з потерпілою ОСОБА_9 , яка самостійно упала, є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Таким чином, доводи сторони захисту про необхідність встановлення обставин, що потерпіла упала самостійно, є безпідставними. У зв`язку з викладеним, твердження захисника про порушення під час досудового розслідування, процесуальних вимог щодо доказування, передбачених ст. 91-94 КПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом», який був запозичений із правової системи загального права та активно використовується Європейським судом з прав людини, зокрема у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12), ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Отже, застосовуючи указаний стандарт доказування в цій справі, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку у своїй сукупності, приходить до висновку, що усі докази утворюють цілісну картину того, що відбулося насправді. За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за яким йому пред`явлено обвинувачення, є доведеною «поза розумним сумнівом».

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, а тому приходить до висновку, що безсумнівним є факт, що водій ОСОБА_11 , керуючи технічно-справним автомобілем, марки «ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом повз торгівельний кіоск № 4-А, не переконався в безпечності маневру та не звернувся за допомогою до інших осіб, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 10.9 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , яка, у цей час, перебувала позаду автомобіля та не бачила його. Унаслідок удару ОСОБА_9 впала на асфальтове покриття, унаслідок чого отримала тілесні ушкодження у виді переломів кісток тазу: лобкової кістки та вертлюгової западини зліва і сідничної кістки справа, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Невиконання водієм ОСОБА_11 указаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінюючи, згідно з вимогами ст. 94 КПК України, усі докази в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків, дослідивши запропоновані докази, висновки експертиз, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази, на підтвердження своїх доводів, були ними надані, суд прийшов до переконання про наявність у діях ОСОБА_11 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Таку кваліфікацію дій ОСОБА_11 суд вважає правильною.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити, відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, за необхідністю, тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і, у цілому, характеризується необережною виною.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому підстав для його виправдання, як на цьому наполягав захисник та обвинувачений, суд не вбачає.

З цього приводу суд враховує, що обвинувачений, під час керування автомобілем, не діяв таким чином, щоб не створювати загрози життю чи здоров`ю громадян, допустив бездіяльність, яка полягає в тому, що він проявила неуважність, не переконався в безпечності маневру та не звернувся за допомогою до інших осіб, допустив удар задньою частиною автомобіля ЗАЗ TF55YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 з пішоходом ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала позаду автомобіля та не бачила його. Така бездіяльність заборонена ПДР України. Її допущення потягло за собою удар ОСОБА_9 , яка впала на асфальтове покриття. ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Тому між бездіяльністю обвинуваченого та середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої існує безпосередній причино-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був й міг їх передбачити. Це свідчить про наявність у його діяннях злочинної недбалості. Учинений злочин є закінченим.

Суд не враховує показання обвинуваченого ОСОБА_11 про його невинуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь, так як вони суперечать перевіреним і оціненим судом фактичним обставинам. Досліджені судом матеріали, узгоджуються із встановленими судом обставинами події злочину і підтверджують вину обвинуваченого у його вчиненні та розцінюються судом як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину.

Отже, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Також суд звертає увагу, що на час ухвалення судом цього вироку положення ч. 1 ст. 286 КК України, зазнали змін, а саме змінилась санкція статті, яка діяла в редакції Закону № 586-IV від 24.09.2008.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи, що санкція як ч. 1 ст. 286 КК України в чинній редакції закону обтяжує кримінальну відповідальність, а саме збільшує розмір штрафу та безальтернативне покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, суд дійшов висновку про необхідність застосування цих норми в редакції закону, яка діяла на час вчинення ОСОБА_11 цих діянь.

Таким чином, дії ОСОБА_11 кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України та покарання необхідно призначити в межах санкцій статті в редакції Закону № 586-IV від 24.09.2008).

Інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_11 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, станом на час його вчинення, відповідно до ст.12 КК України (в редакції ЗУ № 586-IV від 24.09.2008), відносилося до злочинів невеликої тяжкості, а станом на час ухвалення вироку, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020 року), є кримінальним проступком.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 4, 5 КК України щодо чинності закону про кримінальну відповідальність в часі та щодо його зворотної дії у часі, суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкцій визначених ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на час вчинення правопорушення).

Судом враховується те, що ОСОБА_11 вчинив правопорушення з необережності.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, відповідно до ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_11 вказує на те, що він раніше не судимий, злочин з необережності вчинив вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Виходячи із засад призначення та індивідуалізації покарання, зважаючи на суспільну небезпеку кримінального проступку, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, мотивації кримінального проступку, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення злочину, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального проступку, обставин, що характеризують поведінку останнього під час вчинення злочину, та характеризують поведінку останнього після його вчинення, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_11 , суд вважає за доцільне призначити покарання у виді обмеження волі строком два роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком два роки, санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на час учинення правопорушення).

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Суд переконаний, що дана міра покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_11 є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. Також, на переконання суду, саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Разом з тим, суд враховує положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, згідно з якими особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст. ст. 284-288 КПК України).

Відповідно до частини 5 статті 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

У постанові від 12 листопада 2019 р. Верховним Судом колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального у справі № 566/554/16-к, провадження № 51-2110км19 зазначено, що якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і, на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК, може звільнити від нього засудженого. Звільнення від покарання на наведеній підставі (ч. 5 ст. 74 КК України) застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд, за наявності підстав, визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та частини 5 статті 74 вказаного Кодексу.

Початковим етапом відліку процесуального строку є дата вчинення кримінального злочину 23.07.2019.

Як встановлено судом, із моменту вчинення кримінального злочину до дня ухвалення вироку пройшло більше трьох років. Перебіг давності не переривався, а тому строки притягнення до кримінальної відповідальності закінчилися. Отже, на час ухвалення вироку строки давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закінчились, оскільки минуло більше трьох років.

З огляду на вищевикладені норми законодавства, враховуючи, що в ході судового засідання знайшла підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК (у редакції станом на час учинення правопорушення, тобто на 23.07.2019), хоча обвинувачений не визнавав своєї вини у вчиненні цього кримінального злочину і просив постановити виправдувальний вирок, за відсутністю в його діях складу злочину.

На підставі перевірених в ході судового засідання доказів, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, на день ухвалення вироку закінчились строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке мало місце 23.07.2019.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне звільнити його від призначеного судом покарання на підставі положень ч. 5 ст. 74 КК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання відсутні.

У ході розгляду кримінального провадження представником потерпілої, адвокатом ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 пред`явлено до ОСОБА_11 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Під час судового розгляду цивільним позивачем ОСОБА_9 цивільний позов було підтримано у повному обсязі, а тому остання просить суд стягнути з ОСОБА_11 матеріальну шкоду, у розмірі 6152 грн. 77 коп., моральну шкоду у розмірі 80000 грн. 00 коп., спричинені внаслідок злочину, пов`язаного із заподіянням їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_10 вищезазначений цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з викладених у ньому підстав.

Прокурор, при вирішенні цивільного позову поклалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_11 цивільний позов не визнав.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Даний цивільний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 6, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

При цьому суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016, зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_11 має нести цивільну відповідальність за фактом даного ДТП.

Так, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано матеріальну шкоду, яка полягає в тому, що потерпіла ОСОБА_9 через ДТП, яке сталося 23.07.2019 за участі ОСОБА_11 , зазнала середньої тяжкості тілесні ушкодження. У результаті протиправних дій ОСОБА_11 вона змушена була проходити обстеження та перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП Бориспільської р-н ради Київської області «Бориспільська Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування». Це підтверджується копіями чеків та квитанцій витрат на лікування у розмірі 6152 гривень 77 копійок.

Таким чином, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, з обвинуваченого на користь потерпілої необхідно стягнути 6152 гривень 77 копійок матеріальні витрати на лікування.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

Установлено, що в результаті неправомірних та винних дій обвинуваченого ОСОБА_11 було заподіяно потерпілій ОСОБА_9 фізичної шкоди, оскільки для поновлення свого особистого немайнового права на життя, вона понесла витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я. Також потерпілій завдано страждання, які позначили негативні зміни у житті, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У момент отримання тілесних ушкоджень, потерпіла перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. У подальшому, потерпіла вимушена ходити за допомогою палиці. У такий спосіб їй була заподіяна моральна шкода.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, ступеня вини ОСОБА_11 та, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_9 , становить 50 000 гривень 00 копійок.

Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертиз у розмірі 2826 гривень 18 копійок.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 84, 86-87, 89, 94, 100, 102, 122, 124, 126, 127-129, 240-245, 318, 322, 342-351, 358, 363-371, 373-374 КПК України, ст.ст. 5, 12, 49, 50, 65-66, ч. 1 ст. 286 КК України, ч. 3 ст. 23, ст. ст. 1166-1167, 1187-1188 ЦК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 270-IV від 15.04.2008), та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком 2 (два) роки, санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на час учинення правопорушення).

Звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від виконання призначеного основного та додаткового покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2826 гривень 18 копійок, витрат на залучення експерта.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, 20.01.1998), на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , - 6152 гривень 77 копійок, відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, 20.01.1998), на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , - 50 000 гривень 00 копійок, відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Речові докази в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили, а саме: транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ TF55YO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити у володінні власника.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1