КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч. 4 ст. 185 КК України, на 60 днів, тобто до 14 березня 2024 року включно,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 березня 2024 року включно, з визначенням розміру застави, що становить 53680 гривень.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_5 просить ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.

Захисник вважає, що оскаржуване судове рішення, постановлене Шевченківським районним судом міста Києва 15 січня 2024 року, є необґрунтованим, не вмотивованим, та таким, що грубо порушує права та законні інтереси ОСОБА_6 , суперечить положенням чинного законодавства України та ЄСПЛ, та створює умови протиправного утримання обвинуваченого у місцях попереднього ув`язнення понад 9 місяців.

Захисник вважає обґрунтованим наявність ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки такі ризики ґрунтуються виключно на особистих переконаннях сторони обвинувачення та суду, та не підтверджуються жодними доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що наявність виключно прописки в іншій області, не підтверджує жодних намірів ОСОБА_6 вчиняти дії, спрямовані на переховування від судового розгляду.

Покладення на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків, на думку апелянта, повністю нівелює ризик переховування ОСОБА_6 від суду з огляду на те, що порушення таких обов`язків тягне за собою накладення відповідних санкцій, встановлених чинним законодавством.

Окрім того, наразі на всій територій України введено військовий стан, а ОСОБА_6 є особою призовного віку, що повністю виключає можливість останнього перетнути державний кордон України та переховуватись від суду на території іншої держави.

Також апелянт вказує, що на наявність даних про те, що особа може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати те, у якому підозрюється може свідчити наявність інформації, отриманої в результаті проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій про вчинення особою протиправної діяльності (підготовку до вчинення кримінального правопорушення, придбання предметів для вчинення злочинної діяльності), наявність попередніх судимостей, зв`язки з антигромадськими елементами, надходження до правоохоронних органів заяв та повідомлень про те, що особа здійснює підготовку до нового кримінального правопорушення.

Однак, під час постановления оскаржуваної ухвали, суддею Шевченківського районного суду міста Києва не було взято до уваги відповідних аргументів сторони захисту, а в оскаржуваному судовому рішенні, відповідним твердженням сторони захисту взагалі не надано жодної правової оцінки, як того вимагає чинне законодавство України.

Апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисником зверталася увага, що ОСОБА_6 перебуває у місцях попереднього ув`язнення з березня 2023 року, тобто фактично обвинувачений позбавлений волі вже більше ніж пів року. Однак, з моменту надходження обвинувального акту на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва, стороною обвинувачення пождаються ідентичні за змістом клопотання про обрання та подальше продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, апелянт вважає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_6 у місцях попереднього ув`язнення понад 6 місяців, враховуючи що кримінальним правопорушенням, яке інкриміновано обвинуваченому не було завдано жодної моральної та/або матеріальної шкоди, а ні інтересам фізичних/юридичних осіб, а ні будь-якої шкоди інтересам суспільства чи держави, є надмірним, та таким що не відповідає загальним засадам кримінального судочинства та грубо порушує приписи як національного так і міжнародного законодавства, та є вираженням негуманного поводження з обвинуваченим.

Також, захисник звертає увагу на те, що, як відомо Шевченківському районному суду міста Києва та стороні обвинувачення, ОСОБА_6 виявив бажання бути призваним під час мобілізації до лав Збройних сил України з метою захисту нашої Вітчизни від збройної агресії Російської Федерації.

Однак, Шевченківський районний суд міста Києва під час розгляду клопотання прокурора не взяв до уваги відповідні доводи сторони захисту та матеріали, що були долучені до заперечень на підтвердження зазначених обставин, проігнорував зазначені факти та документи, не надав відповідним доводам та документам жодної правової оцінки, що є цинічним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у період іспитового строку, а ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та не зменшились.

Доводи захисника про те, що вказані у клопотанні прокурора ризики є необґрунтованими колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з клопотання прокурора убачається, що ризик того, що ОСОБА_6 може переховуватися, прокурор обґрунтував тим, що обвинувачений вчинив корисливе кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до восьми років. Також, обвинувачений ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків у місті Києві, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має у власності майна, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , постійного місця проживання у м. Києві не має.

Ризик того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, як зазначив у клопотанні прокурор, підтверджується тим, що обвинувачений не має стабільного заробітку, статків, майна або інших джерел доходів, цей злочин вчинив під час іспитового строку, який йому було призначено вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2022 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Отже, посилання захисника на те, що прокурор не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Що стосується доводів захисника про те, що наявність у обвинуваченого місця реєстрації в іншій області не свідчить про можливість переховування ОСОБА_6 від суду, то вони не можуть бути взятими до уваги, оскільки наявність реєстрації не спростовує висновків суду про можливість переховування обвинуваченого, у тому числі за місцем реєстрації, з огляду на те, що він не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків та не має житла в м. Києві, а тому може покинути межі міста Києва та поїхати до місця реєстрації у Івано-Франківській області, де в подальшому зможе переховуватись від суду.

Доводи захисника про неможливість перетину ОСОБА_6 державного кордону України та переховування від суду на території іншої у зв`язку із введенням військового і призовним віком є неспроможними, оскільки обвинувачений може переховуватись не лише за кордоном, а й на території України, у тому числі, на тій частині території країни, яка не підконтрольна органам державної влади у зв`язку з тимчасовою окупацією.

Посилання апелянта на відсутність будь-яких відомостей про можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вчинив новий злочин у період іспитового строку, а тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, який враховувався судом при обранні запобіжного заходу, не зменшився.

Не можуть бути безумовною підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу і посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 виявив бажання бути призваним під час мобілізації до лав Збройних сил України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника про намір обвинуваченого пройти ВЛК та вступити до лав ЗСУ не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки це питання відповідно до вимог ст. 616 КПК України віднесено до компетенції прокурора.

Окрім того, з оскаржуваного судового рішення убачається, що суд розглядав питання про можливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, і, керуючись правилами ч. 5 ст. 182 та ст. 183 КПК України, визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави в межах визначених ст. 182 КПК України з урахуванням доведених ризиків.

Отже, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 рокупро продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, як така, що ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, не може бути скасована з підстав, наведених в апеляції захисника, а тому має бути залишена без змін.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч. 4 ст. 185 КК України, на 60 днів, тобто до 14 березня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 761/13398/23

Провадження №11-кп/824/2638/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1