УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року

м. Київ

Справа № 466/7652/23

Провадження № 51-2501ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо нього,

встановив:

За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2024 року, За ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Букове Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 16 січня 2023 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Згідно з вироком суду 18 лютого 2023 року приблизно об 11:30 ОСОБА_4 , перебуваючи в холі супермаркету «Арсен», що розташований у м. Львові по пр. Чорновола, буд. 93, знайшов пластикову банківську карту АТ «Universal Bank» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 , на якій зберігалися грошові кошти, незаконно заволодів нею з метою подальшого незаконного використання шляхом зняття грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_6 , тим самим привласнив картку.

18 лютого 2023 року ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тричі розрахувався зазначеною банківською карткою за придбаний товар: о 19:55 в торговому залі магазину «Roshen» в м. Львові по пр. Чорновола, 93 на суму 39, 52 грн; о 19:57 в торговому залі супермаркету «Арсен» в м. Львові по пр. Чорновола, 93 на суму 410, 00 грн; близько 20:00 в торговому залі магазину «Близенько» в м. Львові по пр. Чорновола, 69 на суми 445,85 грн та 440,00 грн. Цими діями потерпілому заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1335, 37 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що призначене судом покарання є занадто суворим, оскільки він не мав умислу на викрадення чужого майна.

Крім того зазначає, що подія відбувалась у м. Львові, де бойові дії не проводяться, а відтак його дії не можна кваліфікувати як «мародерство».

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК касаційний суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за наведених у вироку обставин засуджений не оспорює.

У суді апеляційної інстанції засуджений не наводив доводів про неправильну кваліфікацію його дій. Разом із цим заперечує, що вчинив злочин в умовах воєнного стану.

Однак колегія суддів не погоджується з зазначеними доводами, виходячи з такого.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним в постанові від 15 січня 2024 року, за ч. 4 ст. 185 КК кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану на території, на якій він введений (справа № 722/594/22, провадження № 51-3186кмо22).

Викрадення чужого майна (крадіжку) засуджений вчинив 18 лютого 2023 року, коли правовий режим воєнного стану було введено на всій території України.

У зв`язку з цим доводи засудженого про те, що на час вчинення кримінального правопорушення на території м. Львова не було бойових дій, колегія суддів до уваги не приймає.

Суди правильно кваліфікували дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 ККяк таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Неспроможними є і доводи засудженого про суворість призначеного покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети і засад законності, справедливості, гуманізму, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу.

Суд призначив ОСОБА_4 покарання із застосуванням статей 70, 71, 72 КК та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який є працездатним, не працевлаштованим, на обліку у психоневрологічному та наркодиспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, є особою молодого віку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі й за тяжкі злочини.

Застосований до ОСОБА_4 захід примусу відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 16 січня 2023 року до призначеного покарання за сукупністю вироків з дотриманням вимог ст. 71 КК та застосував ст. 72 КК. Остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць з дотриманням загальних засад призначення покарання. Таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд за результатами перегляду вироку місцевого суду за апеляційною скаргою засудженого дійшов правильного висновку про відсутність підстав для пом`якшення йому покарання.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дотрималися вимог закону щодо призначення покарання без виходу за межі своїх дискреційних повноважень.

На підставі викладеного касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, оскільки оскаржувані ним судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3