Справа № 235/5966/20
Провадження № 1-кп/204/238/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001111, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, відносно якого 10.12.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Вчинивши кримінальне правопорушення, ОСОБА_8 з місця злочину втік, що свідчить про його наміри переховатися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, ОСОБА_8 свою провину у його вчиненні не визнав та не розкаявся, не співпрацював із слідством, відмовлявся від участі в проведенні слідчих дій, що також свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності та відповідно у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, він зможе скористатись цією можливістю для переховування від суду. Також, беручи до уваги, що на території держави проходять бойові дії, у зв`язку з військової агресією Російської Федерації, а також те, що селище Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, де мешкав ОСОБА_8 до затримання на даний час окуповано, у нього буде реальна можливість виїхати на тимчасово окуповану територію та таким чином уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_8 раніше вже вчиняв суспільно-небезпечні діяння, стійких соціальних зв`язків не має, до затримання не був офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не мав, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння. Свідки у кримінальному провадженні, які були очевидцями вказаної події, і які не допитані в суді, є знайомими обвинуваченого ОСОБА_8 , та перебувають з ним у товариських стосунках, отже у випадку застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він буде мати можливість незаконно впливати на цих свідків, та схилити їх до надання вигідних йому показань з метою спотворення реальних обставин злочину та уникнення таким чином кримінальної відповідальності. Крім того, з показань свідків убачається, що на їх адресу з боку ОСОБА_8 висловлювалися погрози фізичної розправи, у випадку якщо вони будуть співпрацювати зі слідством. З огляду на викладене, задля забезпечення дієвого виконання кримінального провадження доцільно продовжити застосований запобіжний захід, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримала вищезазначене клопотання та просила його задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримала, просила суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики наведені прокурором не доведені. Захисник просив суд змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Вислухавши учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження. При цьому, висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Згідно з ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до п 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 194 КПК України суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, інкримінований обвинуваченому злочин, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років або довічне позбавлення волі. Такий злочин має, дуже високий ступінь суспільної небезпеки, тому на думку суду вже ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Судом також враховано, що ОСОБА_8 не працює, отже не має стабільного джерела доходу для забезпечення рівня свого життя, не одружений та не має утриманців, таким чином характеризується відсутністю соціальних зв`язків. Обвинувачений зареєстрований та фактично проживає в Мелітопольському районі Запорізької області, поблизу та на території якого на цей час відбуваються бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій. Наведене у своїй сукупності може призвести до ухилення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Таким чином, обвинувачений може переховуватися від суду під час воєнного стану в Україні, у тому числі й на території Російської Федерації.

Оскільки судове провадження у кримінальній справі ще не завершено, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_8 може впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні.

Таким чином, характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку, а застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами та метою запобіжного заходу.

Обставини кримінального провадження з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не змінились, наявність наведених ризиків унеможливлює застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є найбільш ефективним, ніж більш м`які запобіжні заходи, враховуючи особливості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про їх особу, який дасть змогу досягти мети його застосування, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, забезпечення можливості виконання процесуальних рішень.

Застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених у цій ухвалі та з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Доводи захисника про недоведеність ризиків, а отже і відсутність підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про те, що ризики, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено, відтак клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини .

За викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки в умовах воєнного стану, суд вбачає підстави не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 314-317, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до 10 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13.03.2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3