КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/8537/21 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 1І-кп/824/1222/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника

в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

особи, відносно якої застосовано

примусові заходи медичного

характеру в режимі відеоконференції - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним режимом в порядку статей 94, 512, 513 КПК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних дій, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України, за епізодами крадіжок від 23.05.2021 року та закінченого замаху на крадіжку від 24.05.2021 року, спільно та за попередньою змовою групою осіб з іншою невстановленою судом особою.

Кваліфікувати дії ОСОБА_8 за першим епізодом крадіжки від 23.05.2021 року, як суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Кваліфікувати дії ОСОБА_8 за другим та третім епізодами крадіжки від 23.05.2021 року, як суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Кваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодами закінченого замаху на крадіжку від 24.05.2021 року як суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд при постановленні ухвали вказав, що ОСОБА_8 вчинив 3 епізоди крадіжки від 23.05.2021 року та епізод закінченого замаху на крадіжку від 24.05.2021 року, діючи спільно та за попередньою змовою з невстановленою судом особою. Однак, відповідно до судово - психіатричної експертизи № 386 від 09.06.2021 року ОСОБА_8 страждав під час вчинення інкримінованих йому дій та наданий час страждає на психічну хворобу та під час скоєння інкримінованих йому діянь не міг та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Суд не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність ) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності. Вважає, що співучасть у вчиненні кримінального правопорушення передбачає поєднання волі та свідомості кількох осіб, кожна з яких підлягає кримінальній відповідальності, в той час, як закон України про кримінальну відповідальність надає значення волевиявленню лише осіб, наділеними ознаками суб`єкта злочину, які діють винно. Участь у вчиненні кримінального правопорушення лише однієї деліктоздатної особи із залученням неосудних, малолітніх, осіб, які діють без вини, не є співучастю.

Прокурор вважає, що ухвала підлягає зміні в порядку п.2 ч.1 ст.407 КПК України в частині виключення з мотивувальної частини посилання на попередню змову ОСОБА_8 з іншою особою, під час вчинення ним крадіжок від 23.05.2021 року та закінченого замаху на крадіжку від 24.05.2021 року, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку захисника таособи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно зі ст. 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 16.01.2023 року (справа № 761/37225/20) дійшла правового висновку щодо правозастосування положень ст. 15 КК у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 503 КПК, а саме, що відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що правильна кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою у стані неосудності, впливає на обрання виду примусових заходів медичного характеру та на правильну кваліфікацію дій особи, яка є суб`єктом кримінального правопорушення і вчинила кримінальне правопорушення спільно з неосудною особою, обрання їй правильної форми та міри кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК). Згідно зі ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно висновку судово - психіатричної експертизи № 386 від 09.06.2021 року ОСОБА_8 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій та наданий час страждає на шизофренію - за МКХ F 20.0. ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому діянь не міг та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, тобто передбачених п. 3 ч. 1 ст. 94 КК України примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Як вбачається зі змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб; за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, але в період вчинення інкримінованих йому дій та на даний час страждає на шизофренію, що виключає застосування до нього покарання.

Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що суд не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність ) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

У зв`язку із цим, є невірним посилання суду на те, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, за попередньою змовою групою осіб.

Отже слід вважати, що суспільно небезпечні дії ОСОБА_8 підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Водночас колегія суддів відмічає, що кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 КК України, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі, не має підстав, оскільки такі обставини не було викладено в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 та це може потягнути збільшення кваліфікації діяння порівняно з суспільно небезпечним діянням, викладеного у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у разі:1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло зміну оскаржуваної ухвали суду в мотивувальній частині про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, що відповідає нормам статей 412, 413 та п. 2 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 408 КПК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року змінити. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних дій за попередньою змовою групою осіб з іншою невстановленою особою.

Вважати ОСОБА_8 особою, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4