Справа № 167/161/24
Номер провадження 1-кп/167/40/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області клопотання прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озеро Ківерцівського району Волинської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, військовослужбовця солдата військової частини «номер», раніше судимого: вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України; вироком Слов`янського районного суду Донецької області від 08 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України; вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України, вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 05 лютого 2024 року за ч. 3 ст. 296 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодекс України (далі - КК України)

в с т а н о в и в :

У провадженні Рожищенського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000696 щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Востаннє, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 12 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 10 червня 2024 року включно, Залишено попередньо визначений розмір застави - 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 грн та обов`язки, які покладаються у випадку застосування такої, що зазначені в ухвалі слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року.

24 травня 2024 року прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 до суду подано клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки ризики, визначені п. 1, 3 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) не змінилися, а продовжують існувати. Зокрема, обвинувачений може мати намір переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, та незаконно впливати на потерпілих та свідків, схиляючи їх давати неправдиві показання чи відмовитись їх надавати шляхом вмовляння, погроз чи підкупу. Зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав з підстав, викладених у ньому.

Потерпілий ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що відсутні ризики переховування та вплив на потерпілого та свідків, просив застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого. Зазначила, що ризик впливу на свідків відсутній, а потерпілий допитаний. Просила в продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, застосувати домашній арешт. Поруч з цим, просила зменшити розмір застави до мінімальної межі визначеної законом.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши подані матеріали, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно з ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інші обставини що не перешкоджають застосуванню запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Спроби ж протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України необхідно вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Із клопотання прокурора вбачається, що у кримінальному провадженні встановлені ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, такі як, можливість обвинуваченим переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, які продовжують існувати на даний час.

Рожищенським районним судом Волинської області призначено судовий розгляд кримінального провадження, не заслухано показань обвинуваченого, свідків та не досліджено письмових доказів. Тобто в суді на даний час не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Такий висновок ґрунтується на тому, що обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Така обставина, як усвідомлення тяжкості покарання, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду та планувати втечу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, суд враховує встановлену кримінальним процесуальним законом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками чи потерпілим у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Наведене свідчить, що ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом від них показань та дослідження їх судом.

Тому, зважаючи, що на момент вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , судом допитаний лише потерпілий, проте не заслухано показань свідків, відтак є необхідність врахування й ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, показання яких є необхідними для його розгляду в суді.

Варто додати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України необхідно вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Тобто кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зав`язків обвинуваченого, наявності у нього утриманців чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

На думку суду, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

На цих підставах суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а саме, цілодобового домашнього арешту.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, достатніми для переконання, що існують передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, і які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою і будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам, а тому, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Щодо клопотання захисника про зменшення розміру застави суд зазначає таке.

За змістом ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд враховує, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Тобто застава забезпечує дієвість кримінального провадження, що обумовлюється забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник просить зменшити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю ризиків. Проте, за умови зменшення існування ризиків кримінального провадження застава зможе і в подальшому достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, хоча і в меншому розмірі, ніж її було визначено первісно.

Як указувалось судом вище, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

На думку суду, на даний час застава визначена ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року у розмірі ближче до мінімальної межі здатна і надалі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність нових підстав для зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_5 та необхідність залишення обвинуваченому попередньо визначений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року розмір застави 25 (двадцять п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) грн та обов`язки, які покладаються на обвинуваченого ОСОБА_5 у випадку застосування такої.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 196, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, по 22 липня 2024 року включно.

Залишити попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень та обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, що зазначені в ухвалі слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року.

Заставу в розмірі 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень, внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області: , депозитний рахунок №UA0002504, банк ДКСУ м.Київ МФО 820172, та надати документ, що це підтверджує прокурору або суду.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та направити для відома та виконання в Державну установу «Луцький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1