Справа № 738/18/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/545/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

15 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з професійною технічною освітою, не працюючому, не одруженому, раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 04 липня 2024 року включно, без визначенням розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який не встановлено, ризики, що були враховані під час обрання запобіжного заходу на час розгляду клопотання прокурора не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить дослідити обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у зв`язку з недослідженням цих обставин судом першої інстанції. За результатами апеляційного розгляду скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

З моменту підготовчого судового засідання і до теперішнього часу суд жодного разу не перевірив ні обґрунтованість підозри, ні обґрунтованість ризиків, що суперечить вимогам ст. 198 КПК України. Вказані дії суду, на думку сторони захисту, є нічим іншим, як автоматичним продовженням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та вказують на упередженість головуючого в судовому засіданні в частині висновків про підозру, винуватість ОСОБА_6 , обґрунтованість заявлених прокурором ризиків, за відсутності дослідження судом будь-яких доказів, на які посилається прокурор у клопотаннях про продовження запобіжного заходу.

Фактично, підставою для існування заявлених прокурором ризиків, суд послався виключно на тяжкість обвинувачення.

Наголошує на тому, що ризик можливості впливу обвинуваченого на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перестав існувати, у зв`язку з тим, що вказані особи допитані.

Апелянт переконаний, що вказані порушення унеможливили підтвердження чи спростування обставин обґрунтованості підозри, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що відповідно до ст. 410-412 КПК України є підставою для скасування рішення слідчого судді.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, вказуючи, що обвинувачення суперечить висновкам судово-медичної експертизи про час отримання тілесних ушкоджень потерпілим та показанням свідків про кількість ударів, завданих обвинуваченим потерпілому, від яких не могло бути заподіно шкоди здоров"ю, що потягла за собою смерть потерпілого, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Не може також і головуючий суддя першої інстанції, коли розглядається питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення під час судового розгляду, наперед вирішувати питання про обґрунтованість підозри чи її необґрунтованість, оскільки саме в такому випадку будуть усі підстави для звинувачення судді в упередженості.

До того ж, у разі незгоди з оголошеною підозрою, сторона захисту мала можливість оскаржити її під час досудового розслідування, адже це питання врегульовано чинним кримінальним процесуальним законодавством. Однак, таким своїм правом ні підозрюваний на той час, ні його захисник не скористались, у зв`язку з чим питання обґрунтованості та доведеності підозри є предметом судового розгляду і не може бути розглянуто на даній стадії апеляційного розгляду, як помилково вважає захисник.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування/судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання до десяти років позбавлення волі.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 хоча й є особою, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, однак, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, враховуючи стадію судового розгляду та обставини, які ще не досліджені, тяжкість наслідків, які наступили в результаті кримінально карних дій, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, навіть не зважаючи на те, що частина з них вже допитана, адже в подальшому може виникнути необхідність в їх повторному допиті для усунення можливих неточностей, тощо.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, а тому твердження захисника про те, що прокурором не наведено, а судом не досліджено конкретних та нових обставин для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними. Адже, усі наведені прокурором ризики були встановлені та підтверджені під час обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, на даний час вони не зникли та продовжують існувати. Будь-яких нових ризиків прокурором не наведено і судом не встановлено.

Усі ризики можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого були встановлені та доведені під час обрання запобіжного заходу в ході досудового розслідування та повторному доведенню не підлягають, як помилково вважає апелянт. Під час продовження строку запобіжного заходу має бути встановлено лише той факт, що раніше встановлені ризики не зменшились, не зникли та продовжують існувати

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, не всі докази у кримінальному провадженні досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено жодної обставини, з підтвердженням її відповідними доказами, яка б свідчила, що раніше встановлені ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого зменшились за час перебування ОСОБА_6 під вартою, або зникли. Не наведено нових обставин, які б вказували на те, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений одинокий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, щоб судити, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами та даними про особу підозрюваного/обвинуваченого збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, наслідків, які наступили для потерпілого, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних про особу обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2024 року, якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12