Єдиний унікальний номер судової справи 201/3531/24
Номер провадження 1-кп/201/680/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

вул. Гусенко, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданого під час підготовчого судового засідання за обвинувальним актом в кримінальному провадженні у кримінальному провадженні, внесеному 19 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000234 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Коростень, Житомирської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 19 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000234 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час підготовчого провадження прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилалася на те, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 21 лютого 2024 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 квітня 2024 року.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду. Тим більше, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштована та не має постійного джерела доходу, не має постійного місця проживання у м. Дніпрі, що свідчить про відсутність у останньої міцних соціальних зв`язків.

Окрім цього, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в той час, коли у провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області знаходиться обвинувальний акт відносно останньої за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в межах якого 31.08.2023 року вона оголошена судом у розшук (справа № 695/654.21).

Наведені обставини у сукупності із особою обвинуваченої свідчать про те, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати дотепер, тож інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої і запобігти існуючим ризикам.

У своєму клопотанні прокурор, з огляду на положення ст. ст. 182, 183 КПК України, вважала за можливе призначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала подане нею клопотання в повному обсязі, просила його задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, мотивуючи необхідність збільшення розміру застави лише тяжкістю покарання.

На підтвердження своїх доводів надала належним чином завірену копію ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2024 року про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Зазначила, що народилась та прописана у м. Коростень Житомирської області в квартирі батьків, з якими тривалий час не підтримує відносини і не спілкується, за місцем реєстрації не проживає з 2020 року, має малолітню дитину, яку народила у 14 років, її вихованням вона не займається і дитина проживає з її тіткою. З минулого року приїхала у м. Дніпро, де проживала у потерпілого за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштована і джерела доходу не має, спостерігається з дитинства у лікаря з приводу нападів епілепсії, є ВІЛ-інфікованою. Не заперечувала про наявність відносно неї кримінального провадження в іншому суді. З приводу висунутого обвинувачення нічого пояснити не може.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно його підзахисної ОСОБА_4 та просив застосувати до його підзахисної більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю за адресою мешкання потерпілого, з яким остання проживала до інкримінованих їй подій.

Свою позицію обґрунтував тим, що заявлені прокурором ризики не доведені, оскільки наявність на розгляді в Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області кримінального провадження відносно його підзахисної, по якому на даний час не ухвалений обвинувальний вирок, не є доказом того, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, а виходити лише з тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою, на підтвердження ризику можливих спроб останньої переховуватись від суду, є недостатнім для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тим більше, захисник ОСОБА_5 посилався на стан здоров`я його підзахисної, яка є ВІЛ-інфікованою, страждає на вірусний гепатит С та напади епілепсії, надавши на підтвердження цих доводів медичні документи.

Окрім цього, захисник ОСОБА_5 стверджував, що потерпілий ОСОБА_6 не має жодниї претензій до його підзахисної і підтвердить це в судовому засіданні.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та надані матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню судового провадження розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2024 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.04.2024 року із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 121 120,00 гривень.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченої в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченої переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, існують і не зменшилися на час розгляду клопотання, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, санкція якого передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином, судом враховуються дані про особу обвинуваченої, яка зареєстрована у м. Коростень Житомирської області в квартирі своїх батьків, з якими тривалий час не підтримує стосунків і не спілкується, не займається вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини, яка проживає із її тіткою, постійного місця проживання у м. Дніпрі не має, останній рік проживала у потерпілого за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , якому згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_4 спричинила умисне тяжке тілесне ушкодження, а також не має роботи і джерела доходу, що у своїй сукупності є тими обставинами, які свідчать про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків.

Тим більше, відносно обвинуваченої ОСОБА_4 на розгляді у Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в межах якого 31.08.2023 року остання оголошена судом у розшук (справа № 695/654.21), що встановлено слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою і не оспорювалося самою обвинуваченою, що є тими обставинами, які можуть свідчити про схильність останньої до вчинення протиправної поведінки та переховування від суду.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченій у разі визнання винуватою, суд виходить з сукупності встановлених обставин та даних про особу обвинуваченої, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про наявність ризиків можливих спроб ОСОБА_4 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, ступінь яких є досить високою.

Відтак, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає продовження існування цих ризиків доведеним у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченою злочину, тяжкості покарання, що загрожує останній, у разі визнання її винуватою, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження захисника ОСОБА_5 про недоведеність заявлених прокурором ризиків, суд вважає необґрунтованими за викладених в цьому рішенні підстав.

Доводи сторони захисту про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, з підстав відсутності в обвинуваченої постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, що було встановлено під час розгляду клопотання і не заперечувала сама обвинувачена.

Тим більше, посилання на застосування домашнього арешту саме за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 , якому згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_4 спричинила ножове поранення, є абсурдними, оскільки це є місцем вчинення інкримінованого злочину, де обвинувачена проживала не тривалий час за згодою потерпілого.

Твердження захисника ОСОБА_5 про відсутність у потерпілого ОСОБА_6 до його підзахисної жодних претензій судом не приймаються до уваги, адже на підтвердження таких доводів стороною захисту не надано жодних доказів, тим більше, потерпілий до суду не з`явився, тож з`ясувати його позицію з цього приводу не можливо.

Посилання сторони захисту на стан здоров`я ОСОБА_4 , яка є ВІЛ-інфікованою, страждає на вірусний гепатит С і напади епілепсії, заслуговують на увагу і підтверджені відповідними медичними документами, але не можуть слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу.

Крім того, продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_4 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд зауважує на тому, що за попереднім судовим рішенням слідчого судді останній визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який слід залишити без змін.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 18 квітня 2024 року вважає за доцільне продовжити тримання останньої під вартою строком на 60 днів до 14 червня 2024 року включно.

Висновки суду про те, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання реалізації нею встановлених ризиків, ґрунтуються на сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягти лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження, втім, застосування більш м`яких запобіжних заходів може відтермінувати можливість його виконання.

В той же час, продовжуючи обвинуваченій строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його обставини, суд вважає, що розмір застави, визначений у попередньому судовому рішенні у сумі 121 120, 00 гривень, належним чином забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків.

При цьому, суд відхиляє доводи прокурора ОСОБА_3 про необхідність збільшення раніше визначеного слідчим суддею розміру застави на максимальний розмір, який передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з підстав відсутності належного та достатнього обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131-132, 176-178, 183-184, 193-194, 315, 369-372, 376 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 14 червня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_4 , під вартою, є 14 червня 2024 року включно.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченою ОСОБА_4 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 121 120 (сто двадцяти однієї тисячі сто двадцяти) гривень, ОСОБА_4 , підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 з-під варти, зобов`язати її не відлучатися із м. Дніпра без дозволу суду, прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що у разі не з`явлення її за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення нею про причини своєї неявки, або порушення нею обов`язків, покладених на неї, застава звертається у дохід держави та може бути накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 10 годині 00 хвилин 19 квітня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1