Справа № 161/4993/24
Провадження № 1-кп/161/640/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 19 червня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000673, що надійшов з Луцької окружної прокуратури, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Вигуричі Луцького району Волинської області, громадянки України, українки, із середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2024 за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, ОСОБА_4 , 13 лютого 2024 року, близько 17 години, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05 лютого 2024 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2024 року, шляхом відкриття вхідних дверей, проникла в середину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звідки умисно, повторно, таємно викрала належні потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.02.2024 становить 18 947 гривень, а також 13 000 гривень, чим завдала потерпілому майнову шкоду на загальну суму 31 947 гривень.

Вона ж, 14 лютого 2024 року, у період часу з 09 години 03 хвилини по 09 годину 05 хвилин, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05 лютого 2024 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2024 року, використовуючи попередньо отримані шляхом вільного доступу дані банківської картки потерпілого ОСОБА_6 , емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , умисно, повторно, таємно викрала з банківської картки грошові кошти в сумі 950 гривень, які було перераховано на ігровий рахунок онлайн казино «Slotoking», належний ОСОБА_4 , чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 950 гривень.

Вона ж, 14 лютого 2024 року, у період часу з 15 години 33 хвилини по 17 годину 30 хвилин, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05 лютого 2024 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2024 року, використовуючи попередньо отримані шляхом вільного доступу дані банківської картки потерпілого ОСОБА_6 , емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , умисно, повторно, таємно викрала з банківської картки грошові кошти в сумі 1 150 гривень, які було перераховано на ігровий рахунок онлайн казино «Slotoking», належний ОСОБА_4 , чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 1 150 гривень.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в житло, в умовах воєнного стану, вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень та не оспорювала фактичних обставин, пояснивши при цьому, що правильно розуміє зміст пред`явленого їй обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності її позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачена ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, вид і розмір шкоди, мотив і мету, а також форму вини, суду дала показання, що дійсно вона 13 лютого 2024 року, близько 17 години, відкрила вхідні двері та проникла в житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрала належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 доларів США та 13 000 гривень, чим завдала потерпілому майнову шкоду на загальну суму 31 947 гривень.

Окрім цього, пояснила, що 14 лютого 2024 року, у період часу з 09 години 03 хвилини по 09 годину 05 хвилин, вона, використовуючи отримані шляхом вільного доступу дані банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , викрала з банківської картки 950 гривень, які було перераховано на ігровий рахунок онлайн казино « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що їй належить, чим завдала потерпілому майнової шкоди на суму 950 гривень.

Також, вказала, що 14 лютого 2024 року, у період часу з 15 години 33 хвилини по 17 годину 30 хвилин, вона, використовуючи отримані шляхом вільного доступу дані банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , викрала з банківської картки 1 150 гривень, які було перераховано на ігровий рахунок онлайн казино «Slotoking», що їй належить, чим завдала потерпілому майнової шкоди на суму 1 150 гривень.

Не заперечила кваліфікацію кримінальних правопорушень та те, що своїми діями спричинила потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 34 047 гривень.

На даний час збитки потерпілому ОСОБА_6 відшкодувала в повному обсязі.

У вчиненому щиро розкаялася, запевнила, що зробила для себе належні висновки, просила суворо її не карати, при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю ствердив показання обвинуваченої ОСОБА_4 щодо фактичних обставин справи, підтвердив, що обвинувачена в повному обсязі відшкодувала завдані йому збитки, будь-яких претензій до обвинуваченої не має, просить останню суворо не карати та не призначати їй покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.

Під час судових дебатів прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік, виконувати самостійно.

Крім повного визнання своєї вини самою обвинуваченою ОСОБА_4 , її винність у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в житло, в умовах воєнного стану, підтверджується зібраними під час досудового провадження доказами, фактичні обставини яких ніким не оспорюються, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, згідно з ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів і дані про особу винної.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, та добровільне відшкодування завданого збитку, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує, що вона вчинила умисні тяжкі корисливі злочини, однак вину у вчиненні кримінальних правопорушення визнала, щиро розкаялася, її поведінка в суді свідчить про щире каяття, усвідомила незаконність вчинених нею дій, а тому активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, в судовому засіданні висловлювала щирий жаль з приводу вчиненого, готовність нести покарання, засуджувала свою поведінку та вибачилась за свої дії, тяжких наслідків не настало, так як повністю відшкодувала завдані потерпілому ОСОБА_6 збитки, тобто фактично виправила ситуацію, тому суд, з врахуванням наведених обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх суспільної небезпеки, особи обвинуваченої, її віку, критичного відношення до скоєного та беззаперечного визнання своєї вини, її посткримінальної поведінки, яка виразилась у відшкодуванні завданих збитків та активному сприянні розкриттю злочинів, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, які визначені п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, та відсутності обставин, що його обтяжують, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначає обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

Разом з цим, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України, оскільки дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що висновок про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без відбування покарання ґрунтується на тих відомостях, які суд оцінював на час ухвалення вироку, а саме відомостях про вчинені злочини, їх характер, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності та розмір шкоди. Також, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мали відомості, що характеризують ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні запевнила, що зробила для себе належні висновки та в подальшому не буде вчиняти кримінальних правопорушень, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей 2016 та 2022 року народження, яких виховує самостійно, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, а також її стосунки з потерпілим та думка останнього, який просив не призначати обвинуваченій покарання пов`язане із реальним позбавленням волі, яка сама по собі не є вирішальною, але враховується судом в сукупності з іншими обставинами.

Проаналізувавши саме такі обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, позаяк є переконаним, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Визнаючи тривалість іспитового строку та вид обов`язків, визначених ст. 76 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної та наявність обставин, що пом`якшують покарання, і визначає їх у обсязі необхідному і достатньому для виправлення обвинуваченої, а саме тривалістю 2 (два) роки.

На переконання суду, в цьому провадженні, таке покарання із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи фактичні обставини справи та фактичні обставини в житті обвинуваченої, є справедливим, оскільки співвідноситься між поставленою метою та засобами її досягнення.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджено вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2024 за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Вказаний вирок набрав законної сили 29 травня 2024 року.

Статтею 70 КК України визначено підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, 13.02.2024 та 14.02.2024, тобто до постановлення попереднього вироку вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2024, тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з цим, відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17 (провадження № 51-2631кмо19), кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.

Отже, враховуючи вказані підходи Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважає за можливе, з урахуванням наведених вище мотивів, звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування остаточного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України, більшою тривалістю, а саме 2 (два) роки.

Підсумовуючи, суд зауважує, що дане покарання із застосуванням норм ст. 70, 75 КК України, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченій ОСОБА_4 остаточне покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, а його індивідуалізація ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення, що власне і має місце в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінальних правопорушень при застосуванні в т.ч. норм ст. 75, 76 КК України.

При цьому, у даному випадку, на думку суду, призначення покарання без звільнення від його відбування, сприймалося б, як непропорційне до вчинених діянь.

На думку суду обрана міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Речові докази, згідно з ст. 100 КПК України, відповідно, знищити, повернути за належністю законному володільцю, залишити за належністю законному володільцю.

Процесуальні витрати, згідно з ст. 124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 .

Арешт, накладений на майно, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного остаточного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати, відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України, з моменту проголошення вироку суду, тобто з 19.06.2024.

Речові докази:

-4 липкі стрічки зі слідами рук; змив потожирової речовини із поверхні банки; 2 фрагменти паперу із рукописними написами знищити:

-здвоєний циліндровий механізм із двома ключами; 5 купюр номіналом 100 доларів США з серійними номерами: 1) LF71060083E, 2) MB95645637K, 3) MF26524294D, 4) MF26524291D, 5) MB10930471K повернути за належністю законному володільцю ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон чорного кольору марки «REDMI», моделі «REDMI 7», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 залишити за належністю законному володільцю ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 6 058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) грн. 24 коп. процесуальних витрат за проведення судової трасологічної експертизи №СЕ-19/103-24/2382-ТР від 22.02.2024 та судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/103-24/2584-Д від 29.02.2024.

Арешт майна, відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2024 (справа №161/3570/24, провадження №1-кс/161/1196/24) скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1