КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002514, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.200 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_15 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.200 КК України, та призначено кожному покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки;

-за ч.2 ст.200 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки та покладено на них обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Цим же вироком ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану; у викраденні офіційного документу з корисливих мотивів; у вчиненні незаконних дій, за попередньою змовою групою осіб, які виразилися у повторній підробці документів на переказ коштів та їх використання.

За встановлених судом обставин 12.09.2022 у нічний час доби, неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 звернув увагу на потерпілу ОСОБА_14 , яка знаходилась на землі неподалік відділення «Приватбанку» та була в стані сильного алкогольного сп`яніння. Проходячи повз ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , помітив мобільний телефон, який був при жінці, та вирішив незаконно заволодіти ним, шляхом крадіжки, з метою обернення його на свою користь та особистого збагачення.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 знаходилася в стані сильного алкогольного сп`яніння та спала, а також відсутністю сторонніх осіб на вулиці, непомітно для ОСОБА_14 взяв мобільний телефон, в якому були вмонтовані сім-картки мобільних операторів зв`язку, який забрав собі, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши майнової шкоди потерпілій на загальну суму 3325 грн.

Також судом визнано доведеним те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 12.09.2022 приблизно о 04 год. зустрілися за адресою: АДРЕСА_4 , де у останніх виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану, яке належить потерпілій ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , таємно викрали у потерпілої, яка знаходилася в стані сильного алкогольного сп`яніння та спала, банківську картку «МОНОБАНК» АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», яка знаходилась у сумці, з метою подальшого її використання шляхом зняття грошових коштів з рахунків та пару срібних сережок з камінням зеленого кольору вартістю 465 грн. 28 коп.

В подальшому ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 465 грн. 28 коп.

Окрім цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 12.09.2022 в магазинах та на автозаправних станціях міста Києва здійснили розрахунок за оплату товарів за допомогою належної ОСОБА_14 банківської карти АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» шляхом використання безконтактної технології проведення платежу «PayPass», чим завдали потерпілій майнової шкоди на загальну суму 4 113, 12 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок м`якості.

Також, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, а саме те, що він не працевлаштований та не має міцних соціальних зв`язків. Вважає, що зазначені обставини в сукупності свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, а тому суд неправильно застосував до нього положення ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.185КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 6 місяців.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_15 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати через неправильне застосування судом кримінального закону, а саме положень ст.75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану.

Звертає увагу суду, що з показань потерпілої вбачається, що остання бачила обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які забирали у неї майно. Тобто обвинувачені фактично відкрито заволоділи майном потерпілої, скориставшись її безпорадним станом, викликаним станом сильного алкогольного сп`яніння.

Крім цього, за доводами прокурора, судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених - щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність такої обставини.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині звільнення ОСОБА_17 та ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.200 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за сукупністю кримінальних правопорушень визначити, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років, кожному.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно рапорту від 16.09.2022 року у ОСОБА_8 під час поверхневої перевірки було виявлено викрадений мобільний телефон та у зв`язку із тим, що ОСОБА_8 чинив опір працівникам поліції, до нього було застосовано спеціальний засіб кайданки і доставлено до Святошинського УП ГУНП у м.Києві.В той же час у матеріалах провадження відсутній протокол затримання ОСОБА_8 , складений відповідно до вимог ст.208 КПК України. При цьому, працівниками поліції було проведено особистий обшук обвинуваченого за відсутності понятих та без відповідної фіксації зазначених дій, не роз`яснено йому права та не повідомлено про підстави затримання. Посилається на те, що проведення обшуку особи під час проведення огляду місця події не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства. Таким чином, за доводами захисника, фактичне затримання ОСОБА_8 відбулось із порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а отриманні під час затримання обвинуваченого докази та протокол огляду місця події від 16.09.2022 року є недопустимими доказами.

Захисник зазначає, що в порушення вимог статті 94 КПК України суд першої інстанції не взяв до уваги всіх зібраних доказів у справі, в тому числі показання обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких він повідомив обставини, за яких телефон потерпілої передали йому невідомі особи з метою його підзарядки, та заперечував свою причетність до викрадення телефону потерпілої, не навів мотиви, з яких він виходив, стверджуючи, що саме обвинувачений є тією особою, яка скоїла злочин, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

За доводами апелянта, судом не надано належної оцінки тому факту, що згідно роздруківки з мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 та даних геолокації сервісу Гугл, обвинувачений в зазначений у обвинуваченні час не міг перебувати в тому місці, де знаходилась потерпіла, та вчинити викрадення її телефону.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 .

За доводами захисника, відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування, мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_8 , в період вчинення кримінального правопорушення,був підключений до іншої базової станції оператора мобільного зв`язку, ніж телефон потерпілої, що підтверджує неможливість вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.

Окрім цього, звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутня постанова про призначення групи слідчих, що у свою чергу свідчить до недопустимість доказів, оскільки останні зібранні не уповноваженими та те особами.

Заслухавши пояснення прокурора, яка підтримала подані апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника керівника Київської міської прокуратури і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку проданої апеляційної скарги і які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників, які вважали вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, потерпілої ОСОБА_14 , яка підтримала апеляційні скарги прокурорів та поклалась на розсуд суду при вирішенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених злочинів та правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.200 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією в цій частині не перевіряються.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням, свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_14 , якаповідомила суду, що 11.09.2022 приблизно о 22.00-22.15 годин вона поверталася додому з гостей, де вживала алкоголь. Пам`ятає, що коли вонапроходила неподалік відділення банку, хтось ззадувдарив її по голові, після чого вона впала. В неї з собою була сумка через плече, в якій був телефон та гаманець, а ключі від квартири вона тримала в руках. Можливо який час перебувала без свідомості.На вулиці було темно, а тому вона не бачила обличчя особи, яка вдарила її по голові. Коли прийшла до тями, намагалася піднятися та трималася за дерево. В цей час побачила, що над нею стояли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які забрали в неї сумку та сережки. Через деякий час вона пішла додому, де лягла спати. Прокинулася вона о 08 годині. Виявила відсутність мобільного телефону, та пішла до банку, щоб заблокувати свою банківську карту.

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_14 про вчинене кримінальне правопорушення від 16.09.2022 (т. 2 а.с. 16);

- протоколом огляду місця події від 16.09.2022 зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, в ході якого було оглянуто ділянку місцевостіза адресою: АДРЕСА_4 (т. 2 а.с. 17-22);

- протоколом огляду речей від 20.09.2022, з ілюстративною таблицею до нього, в ході якого було оглянуто картонну коробку білого кольору для мобільного телефону марки «Redmi» 8 RubyRed, 4 GB RAM 64GB ROM, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 24-26);

- висновком експерта судової товарознавчої експертизи № 2533 від 03.10.2022, згідно якого ринкова вартість, з урахуванням зносу, мобільного телефону марки «Redmi 8 RubyRed», 4 GB RAM 64GB ROM, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , становить 3325 гривень; 1 пара срібних сережок 925 проби, які інкрустовані цирконієм та празеолітами у кількості 2 шт. вагою 5,09 г, становить 465 гривень 28 копійок (т. 2 а.с. 30-36);

- протоколом огляду місця події від 16.09.2022, з ілюстративною таблицею до нього, в ході ОСОБА_18 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «ХiaomiRedmi 8» червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 94-98);

- протоколом огляду речей від 21.09.2022, з ілюстративною таблицею до нього, в ході якого оглянуто мобільний телефон «ХiaomiRedmi 8» червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 100-103);

- протоколом огляду диску від 15.11.2022 з інформацією ПрАТ «ВФ Україна», наданою на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва про тимчасовий доступ до речей та документів, щодо з`єднань мобільного терміналу абонентського номеру НОМЕР_4 в період часу з 11.09.2022 по 13.09.2022 (т. 2 а.с. 145-147).

Оцінивши наведені вище докази у відповідності до положень ст.94 КПК України, суд обґрунтовано визнав їх належними, допустимими та достовірними, а в сукупності достатніми, якими доводиться винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, які відповідають висунутому обвинуваченню.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, отриманих під час фактичного затримання ОСОБА_8 , не знаходять свого ствердження, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 6, 7 ст.34 Закону України «Про національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.

Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В ході судового розгляду досліджено протокол огляду місця події від 16.09.2022 року, з якого вбачається, що на ділянці місцевості, за адресою АДРЕСА_5 , виявлено ОСОБА_8 , який добровільно надав працівникам поліції до вилучення мобільний телефон «ХiaomiRedmi 8» червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 . Звідки у нього вказаний мобільний телефон, ОСОБА_8 пояснити відмовився.

Із вищезазначеного протоколу також вбачається, що огляд проводився за участі двох понятих та ОСОБА_8 . Протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії без зауважень.

Протокол огляду місця події від 16.09.2022 року відповідає вимогам ст.237 КПК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав його належним та допустимим доказом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження апеляційні доводи захисника про те, що під час проведення огляду місця події, фактично було проведено незаконний обшук ОСОБА_8 , що вказує на недопустимість доказів, здобутих внаслідок цього.

Колегія суддів також визнає необґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту про те, що даними наявної у матеріалах справи довідки про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування, підтверджує непричетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

За встановлених судом обставин 12.09.2022 у нічний час доби, неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 знаходилася в стані сильного алкогольного сп`яніння та спала, непомітно для ОСОБА_14 взяв мобільний телефон, в якому були вмонтовані сім-картки мобільних операторів зв`язку, який забрав собі, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши майнової шкоди потерпілій на загальну суму 3325 грн.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав у суді, 11.09.2022 року приблизно о 22 год. біля станції «Дачна» він зустрів знайомого ОСОБА_19 з жінкою ОСОБА_20 , які передали йому мобільний телефон в чохлі квітчастого кольору та попросили підзарядити, оскільки він був розряджений. Домовились зустрітись в цьому ж місці за півгодини. Він взяв телефон та поставив на зарядку у себе дома. Повернувся з телефоном близько 23 години до станції «Дачна», проте ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на місці не було. Не дочекавшись їх, він з телефоном повернувся до дому. На наступний день з телефоном його затримали працівники поліції.

В апеляційних доводах сторона захисту посилається на те, що в зазначений у вироку час, а саме 12.09.2022 у нічний час доби, коли відбулось викрадення телефону, ОСОБА_8 перебував вдома, що підтверджується довідкою про опрацювання номерної інформації.

Як вбачається із аналізу технічної інформації, викладеного в довідці управління оперативно-технічних заходів ГУ НП в місті Києві про опрацювання номерної інформації від 06.12.2022 року, вона містить дані про деталізацію з`єднань абонентських номерів, якими користувались обвинувачений ОСОБА_8 ( НОМЕР_5 ) та потерпілої ОСОБА_14 ( НОМЕР_6 ).

Із вказаної довідки вбачається, що по телефону, яким користувалась ОСОБА_14 , з 20:05 11.09.2022 року по 18:00 12.09.2022 року з`єднання не відбувались, адреса базових станцій не визначалася.

По телефону, яким користувався ОСОБА_8 , з 18:39 11.09.2022 року по 13:27 12.09.2022 року з`єднання не відбувались, адреса базових станцій не визначалася.

Посилання сторони захисту на те, що згідно відомостей сервісу Гуглтелефон, яким користувався ОСОБА_8 , не перебував у місці вчинення злочину, також не спростовують висновків суду про його винуватість, оскільки такі відомості вказують лише на місцезнаходження мобільного телефону, а не особи, в якої він був у користуванні.

Таким чином колегія суддів вважає, що за результатами апеляційного перегляду не встановлено невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, як про це посилаються захисники та обвинувачений ОСОБА_8 , а тому подана захисником апеляційна скарга в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність постанови про призначення групи слідчих у даному кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до висновку викладеному в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20) від 14 лютого 2022 року, постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано не уповноваженими особами.

Із обвинувального акту вбачається призначення старшого групи слідчих відділу Святошинського УП ГУНП у м.Києві та групи слідчих у кримінальному провадженні №0002514.

Із доданого до обвинувального акта реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002514 вбачається наявність у матеріалах постанови про призначення групи слідчих від 20.10.2022 року, підписаної начальником СВ Святошинського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_23 .

Матеріали справи також містять розписки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що у сторони захисту ні на час відкриття їм матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України, ні в суді першої інстанції не викликало сумнів у достовірності зібраних доказів через те, що вони були зібрані не уповноваженими особами.

На переконання колегії суддів, цим самим спростовуються апеляційні доводи сторони захисту про те, що всі слідчі дії, проведені в рамках даного кримінального провадження, проводились не уповноваженими особами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що за результатами апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при призначенні обвинуваченим покарання.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше не судимий, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також погоджується з рішенням суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання по ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, не тяжких та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має стійких соціальних зв`язків. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом обґрунтовано визнано щире каяття та добровільне відшкодування завданих потерпілій збитків. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання по ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, не тяжких та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має стійких соціальних зв`язків. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом обґрунтовано визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з призначеним ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покаранням як за кожне кримінальне правопорушення, так і за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки таке покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винних, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а також погоджується з рішенням суду про можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Як вважає колегія суддів, переконливих доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 ,ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, з апеляційних скаргпрокурора у кримінальному провадженні та заступника керівника Київської міської прокуратурине наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подані апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_15 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_15 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4