Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7487/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/336/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №295/7487/24 за апеляційною скаргою з доповненнями захисників підозрюваного ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 17.05.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначиено заставу у розмірі 908400 грн., яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Богунського районного суду м. Житомира.

Строк дії ухвали до 16 липня 2024 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або застави в мінімально визначеному розмірі, передбаченому п.3 ч.5 ст.182 КПК України. При цьому, зазначає, що клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано лише наявністю начебто обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4 та5 ст.191 КК України, а також необхідністю запобігання ризикам, передбаченим п.п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України, однак в ході розгляду судом першої інстанції вказаного клопотання вказані обставини не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Вважає, що обґрунтованість інкримінованої ОСОБА_10 підозри не підтверджується вказаними у клопотанні та доданими до нього доказами, а також ґрунтуються виключно на припущеннях. ОСОБА_10 має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей 2013, 2016 та 2020 року народження, має на утриманні батька - ОСОБА_12 , та рідного брата - ОСОБА_13 , які являються інвалідами 2-ї групи за різними видами тяжких захворювань, тривалий час має постійне місце роботи. Крім того, ОСОБА_10 є раніше не судимою особою та навіть у разі визнання його винним в інкримінованих йому правопорушеннях, йому не загрожує максимальне покарання, визначене відповідною статтею Кримінального кодексу. Також, отримавши повідомлення про підозру, а також клопотання про застосування до нього запобіжного заходу, та будучи достовірно повідомлений про той факт, що йому загрожує відповідне покарання у вигляді позбавлення волі, добровільно та самостійно з`явився до приміщення Богунського районного суду м.Житомира. ОСОБА_10 не вчиняв жодних дій, направлених на ухилення від слідства та суду, перешкоджанню органу досудового розслідування. Зазначений факт вказує на те, що ОСОБА_10 особисто зацікавлений у повноті та всебічності встановлення істини у кримінальному провадженні № 0000212 та має намір довести свою невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення як на стадії досудового розслідування так і судового розгляду вказаного провадження. Посилаючись на зазначене, наголошує, що на даний час у ОСОБА_10 відсутні будь-які підстави для переховування від слідства та суду. Крім того, всі речі і документи, які мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування та ОСОБА_10 не має до них жодного доступу. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості і заяви заявника та свідків у справі про те, що ОСОБА_10 особисто чи будь-які інші особи протягом всього часу досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема і після повідомлення йому про підозру до сьогоднішнього дня, намагались впливати на них чи навіть спілкуватись з ними, у тому числі з метою схиляння їх до зміни свідчень. Весь час, з моменту початку досудового розслідування у кримінальному провадженні - грудень 2022 р., та до даного часу (близько 1,5 року), ОСОБА_10 „ перебуваючи на тих посадах, відсторонення від яких вимагає сторона обвинувачення, не будучи обмежений жодним запобіжним заходом чи будь-яким іншим заходом забезпечення, у тому числі у вигляді відсторонення від посади, не вчиняв жодних дій, направлених на ухилення від слідства та суду, впливу на свідків у провадженні, а також знищенню чи спотворенню речових доказів, або-ж підробленні будь-яких документів. Підтвердити це можуть відповідні особи, які працюють спільно з ОСОБА_10 та можуть бути свідками у даному кримінальному провадженні, а саме, працівники Оліївської сілької ради, а також депутати вказаної ради, зокрема ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та інші. Також, ризик, як перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема не дотримуватись встановлених обов`язків, є взагалі абстрактним та не підтверджений в матеріалах кримінального провадження жодним доказом. Звертає увагу і на те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції до суду надійшло колективне звернення, підписане 11-ма депутатами Оліївської сільської ради, які клопотали перед судом щодо передачі їм ОСОБА_10 на поруки, що також виключно позитивно свідчить про особу ОСОБА_10 . Зазначає, що в порушення положень ч.4 ст.182 КПК України, судом першої інстанції, при визначенні розміру застави ОСОБА_10 , не враховано його сімейний стан, та призначено заставу в максимальному розмірі, визначеному п.3 ч.5 ст.182 КПК України. Крім того, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, чому суд застосував заставу саме в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Звертає увагу, що визначений розмір застави заздалегідь є непомірним та його сплата призвела фактично до того, що сім`я ОСОБА_10 на даний час залишилась без елементарних засобів для існування в умовах триваючої в Україні війни.

В доповненнях до апеляційної скарги - адвокат ОСОБА_9 просить змінити ухвалу в частині покладеного обов`язку «не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні» на обов`язок «утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 щодо обставин, викладених у повідомленні про підозру ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000012». При цьому, зазначає, що обов`язок не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні є не чітким, потребує додаткових роз`яснень, і дозволяє стороні обвинувачення на власний розсуд визначати свідків (друзі, депутати, рідні), свідки захисту та в подальшому маніпулювати невиконанням обов`язків, що може призвести до порушення прав ОСОБА_10 (якому на даний час застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з покладенням відповідних обов`язків), заставодавця, а також до безпідставного стягнення застави у дохід держави. Зазначає, що 06 червня 2024 слідчим ознайомлено ОСОБА_10 із списком свідків у кримінальному провадженні, з якими останній зобов`язаний не спілкуватися у відповідності до покладених обов`язків ухвалою Боннського районного суду м. Житомира, в якому зазначено працівники, депутати Оліївської сільської ради, хоча більшість з даних осіб є свідками захисту. Наголошує, що така не конкретизація судом свідків дозволяє органу досудового в будь-який момент визнати особу свідком, не зважаючи чи має свідок значення для досудового розслідування. Крім того, заборона спілкування із депутатами та працівниками сільської ради обмежує права ОСОБА_10 як депутата. При цьому, 27 травня 2024 року судом було відсторонено ОСОБА_10 від посади секретаря Оліївської сільської ради та від здійснення ним повноважень Оліївського сільського голови, що нівелює обов`язок не спілкуватися зі свідками. У цей же час, ОСОБА_10 не звільнений зі згаданої посади, є діючим депутатом Оліївської сільської ради, який обраний жителями громади шляхом голосування, і він, як депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами. При цьому, ОСОБА_10 відповідно до закону зобов`язаний приймати участь у засіданні ради та її органів, під час яких присутні особи, з якими ОСОБА_10 заборонено спілкуватися, тобто, останній е застрахований від того, що під розгляду порядку денного на сесії можливе спілкуватися зі свідками. На сесії ради завжди присутні депутати та ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_16 , ОСОБА_38 , ОСОБА_17 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 . Таким чином, повна заборона на спілкування з працівниками та депутатами Оліївської сільської ради буде перешкоджати виконанню обов`язків депутата та може шкодити інтересам громади.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 в підтримку апеляційної скарги з доповненнями, прокурорів, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження №295/7487/24, у провадженні СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000212 від 22.12.2022, за ч.ч.4, 5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

16.05.2024 о 08 год. 40 хв. в зазначеному провадженні, у відповідності до ст.481 КПК України, ОСОБА_10 вручено повідомлення про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.191 КК України.

17.05.2024 старша слідча ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 звернулась до відповідного слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчої (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №295/4985/24, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.191 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: договором поставки №132202208 від 24.11.2022, специфікацією до договору поставки № 132202208 від 24.11.2022, додатковою угодою до договору поставки від 25.11.2022, видатковою накладною №132207823 від 25.11.2022, актом приймання-передачі від 25.11.2022, платіжним дорученням №8 від 25.11.2022; висновком за результатами проведення судово-економічної експертизи від 19.10.2023 №2066/23-25; висновком експерта №110 від 13.06.2023 за результатами проведення почеркознавчої експертизи; договором № 146-23/СІ надання послуг з запуску дизельного генератора від 12.04.2023; договором поставки № від 13.12.2022, видатковою накладною №1 від 13.12.2022, платіжним дорученням №8 від 25.11.20,22; меморіальним ордером, платіжним дорученням №1 від 14.12.2022; висновком судово-товарознавчої експертизи №42/24-25 від 16.02.2024; висновком судово-економічної експертизи №219/24-25 від 27.02.2024, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Наявні у провадженні докази, як вважає апеляційний суд, переконливо вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_10 міг би вчинити вище зазначені кримінальні правопорушення.

В даному випадку, апеляційні посилання сторони захисту на необґрунтованість підозри висунутої підозрюваному є безпідставними. Наведені захисником (формальні) відомості в апеляційній скарзі, так і доводи останнього в судовому засіданні апеляційного суду не спростовують даних, що ОСОБА_10 може бути причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано. Апеляційні посилання сторони захисту на відсутність доказів причетності підозрюваного до інкримінованих правопорушень, незгоду з їх фактичними обставинами, тощо, апеляційний суд вважає передчасними, оскільки вказані обставини можуть бути перевірені лише під час розгляду справи по суті.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином, як і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_10 , фактичні обставини його вчинення, як і наслідки.

Як убачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_10 кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.4, 5 ст.191 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є тяжким та особливо тяжким, санкції яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років (ч.4 ст.191 КК України) та у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна (ч.5 ст.191 КК України).

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_10 переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. В даному випадку, апеляційні посилання сторони захисту на відповідну процесуальну поведінку підозрюваного (отримання підозри, участь у проведенні відповідних процесуальних дій, явка до суду, тощо) не можуть бути безумовними обставинами, які зводять до об`єктивного мінімума вище зазначений процесуальний ризик.

Крім того, апеляційний суд знаходить високою й вірогідність наявності процесуального ризику знищити, сховати або спотворити будь-які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, принаймні, з огляду на те, що ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді секретаря Оліївської сільської ради та виконуючи повноваження сільського голови, готував та підписував документи які мають відношення до обставин, що є предметом дослідження в кримінальному провадженні і місцезнаходження яких на даний час не встановлено органом досудового розслідування, як і не вилучено усі документи, що мають значення для досудового розслідування. Крім того, не виключено, що ОСОБА_10 міг діяти в групі з іншими службовими особами даної сільської ради, які ще не встановлені досудовим розслідуванням, а тому з метою приховання доказів своєї протиправної діяльності, та непричетності до даного кримінального правопорушення спонукати інших осіб знищити, спотворити або сховати відповідні документи (докази).

В даному випадку, є висока вірогідність того, що підозрюваний ОСОБА_10 може незаконно впливати на відповідних свідків у провадженні, у тому числі й на зміст та обсяг їх показань та процесуальну поведінку; при цьому, такий вплив може здійснюватися безпосередньо чи опосередковано, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. Слід взяти до уваги і те, що ряд осіб працівників селищної ради є не допитаними, в якості свідків, як і той факт, що у кримінальному провадженні не встановлено на даний час усіх осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Є і доведеними і процесуальні ризики можливості підозрюваним ОСОБА_10 перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, як і вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду те, що останній має розгалужені особисті, ділові та інші зв`язки з представниками бізнес-структур, суб`єктами, уповноваженими на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, як і можливість продовжувати аналогічну злочинну діяльність.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними. Доказів (переконливих) апеляційному суду не надано.

Не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваного, зокрема, те, що останній раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей 2013, 2016 та 2020 року народження, має на утриманні батька - ОСОБА_12 , та рідного брата - ОСОБА_13 , які являються інвалідами 2-ї групи за різними видами тяжких захворювань, має постійне місце роботи, відповідно - вік, стан здоров`я, стадію досудового розслідування.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків - можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, як і перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, навіть з урахуванням того, що підозрюваний має місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, має трьох малолітніх дітей та осіб на утриманні, як і факт працевлаштування, апеляційний суд, знову ж таки, погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що слідчим суддею за встановленням всіх вище зазначених обставин та підстав при вирішенні питання застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, не було підстав для задоволення клопотання про взяття на поруки останнього.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Як вважає суд апеляційної інстанції, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень інкримінованих підозрюваному, їх вчинення з використанням бюджетних коштів під час воєнного стану у державі, даних про особу ОСОБА_10 , а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на відповідних учасників провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення), слідчий суддя, у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України, законно та обґрунтовано визначив заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Апеляційні посилання сторони захисту на непомірний розмір такої застави, в даному випадку, є безпідставним, переконливих доказів цього суду апеляційної інстанції не надано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону в частині визначення міри запобіжного заходу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим, за результатами апеляційної перевірки оскаржуваного рішення, апеляційний суд знаходить слушними апеляційні посилання сторони захисту на не чітке формування слідчим суддею процесуального обов`язку, покладеного на підозрюваного ОСОБА_10 «не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні».

Так, на час апеляційного розгляду до підозрюваного ОСОБА_10 фактично застосовано запобіжний захід у вигляді застави (у зв`язку із внесенням визначного слідчим суддею розміру застави) з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, що підтверджено і стороною обвинувачення, повне коло свідків ще не встановлено органом досудового розслідування, частина свідків у провадженні можливо є свідками сторони захисту, як і той факт, що на даний час заборона спілкування із свідками - депутатами та працівниками сільської ради, явно обмежує права ОСОБА_10 як депутата селищної ради, тому, процесуальний обов`язок, визначений п.4 ч.5 ст.194 КПК України, підлягає відповідній корекції (уточнення) з боку суду апеляційної інстанції, шляхом зобов`язання підозрюваного не спілкуватися щодо обставин кримінального провадження №0000012 із свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором.

На думку апеляційного суду, саме таке викладення вище зазначеного обов`язку, суттєво зменшать ризики на, які послався слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу та будуть відповідати меті застосованого запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині визначення покладеного обов`язку на підозрюваного - «не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні», в решті оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу з доповненнями адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 17.05.2024, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 908400 грн., - скасувати в частині обов`язку визначеному ст.194 КПК України - «не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні».

В цій частині постановити нову ухвалу, якою в порядку ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язок не спілкуватися щодо обставин кримінального провадження із свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :