УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 04.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024,

ВСТАНОВИЛА

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 04.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024.

Ініціатор скарги зазначає, що постанова від 04.04.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000163 від 24.02.2024 за підписом старшого слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_6 є формальною, незаконною, необґрунтовано та такою, що підлягає скасуванню.

В заяві про вчинення кримінального правопорушення вчиненого відносно ОСОБА_4 акцентовано увагу на спричиненні моральної шкоди останньому.

Адвокат ОСОБА_3 , у скарзі зазначає, що слідчим не проведено жодних слідчих дій для розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000163 від 24.02.2024, слідчий не допитав ОСОБА_4 , ні у якості потерпілого, ні у якості свідка, окрім того, слідчий не допитав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у якості свідків, не провів навіть допити для з`ясування фактів, що викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення. З урахуванням своєї бездіяльності, слідчий не просто відмовляється визнавати ОСОБА_4 потерпілим, але й позбавляє його процесуального права заявляти клопотання у порядку ст. 220 КПК України з метою ініціювання проведення слідчих дій.

У зв`язку з чим адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024, старшого слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 від 04.04.2024 та зобов`язати старшого слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилась, будучи належним чином повідомлена, в той же час, на електронну пошту суду скерувала заяву, у якій просила розглянути скаргу без її участі, зазначила, що скаргу підтримує та просить задовольнити.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідча суддя дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшла наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024, у якому старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову від 04.04.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчий у своїй постанові посилається на те, що у заяві про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого відсутнє будь-яке обґрунтування в чому полягає моральна шкода, спричинена внаслідок протиправних дій, нібито за участі працівника правоохоронного органу.

Всупереч положенням ст.110 КПК України, оскаржувана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Як вбачається з витягу з оскаржуваної постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 04.04.2024, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000163 від 24.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Досудове розслідування розпочато на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №761/806/24 зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_4 від 26.12.2023 щодо привласнення працівником Обухівського РУП ГУ НП у м. Києві кота на ім`я « Фурік », що на думку заявника утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, без урахування обставин, які підлягають з`ясуванню під час досудового розслідування виходячи із фабули ч.4 ст. 191 КК України, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_4 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідча суддя приймає рішення про скасування постанови.

Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене, слідча суддя доходить висновку про наявність підстав для задоволення скарги та скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 04.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024.

В той же час, щодо вимог скарги в частині зобов`язання старшого слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024, слід зазначити наступне.

Чинним законодавством не передбачено повноважень слідчого судді, надавати вказівки слідчому щодо вчинення тих чи інших конкретних процесуальних дій, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, чи слідчих (розшукових) дій під час розслідування кримінального провадження, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом. Більш того, спроба вчинення таких дій з боку суду була б невиправданим втручанням в роботу слідчого в цілому, та в заплановану слідчим стратегію досудового розслідування у кримінальному провадженні, що прямо суперечить принципу диспозитивності, а тому в цій частині - скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 04.04.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000163 від 24.02.2024.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідча суддя ОСОБА_1