Справа № 201/1802/24
Провадження № 1-кс/201/649/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м.Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.02.2024 про закриття кримінального провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,

У судовому засіданні приймали участь:

заявник ОСОБА_3 ,

прокурор ОСОБА_5 ,

слідчий ОСОБА_4

установив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на постанову слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.02.2024 про закриття кримінального провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. В обґрунтування скарги зазначив, що слідчий закрив кримінальне провадження без проведення жодної слідчої дії, без з`ясування усіх обставин, а тому винесена постанова є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, заявник просив вияснити на якій підставі кримінальне провадження № 0001644 від 17.11.2022 було повторно закрите 05.02.2024 слідчим СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

У судовому засіданні заявник уточнив свої вимоги та зазначив, що просить скасувати постанову слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.02.2024 про закриття кримінального провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та продовжити досудове розслідування.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданої скарги, просив відмовити.

Слідчий СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення поданої скарги, зазначила, що винесена постанова є законною, а тому, підстав для її скасування немає.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї документи, приходить до такого висновку.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.02.2024 року кримінальне провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Мотивуючи свою постанову слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що після досягнення ОСОБА_3 55-річного віку він звернувся із заявою від 04.10.2018 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з проханням призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2. Листом вих. № 08 від 11.12.2018 «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком за списком №2 та повідомлено, що відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пенсію віком на пільгових умовах мають працівники, заняті повний робочий день на роботах із шкідливими, і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професії, посад і показників, затверджених КМ України і за результатами атестації робочих місць, мають право чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці.

За заявами від 04.10.2018 р. та 22.04.2019 р. ОСОБА_3 було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи, а за заявою від 15.03.2021 - у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

З об`єктивної сторони службову недбалість характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.

Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових, обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі. Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби. Такий вид службової недбалості називають «змішаною» бездіяльністю, за якої службова особа виконує свої обов`язки неналежно діє не до кінця, не вчиняє всіх очікуваних від неї дій.

Відповідальність за ст. 367 настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, іншими словами, якщо обов`язок діяти відповідним чином юридичне був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Для наявності складу службової недбалості слід встановити, що службова особа мала реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки. Визначення можливості (чи неможливості) виконання нею своїх обов`язків здійснюється за допомогою відповідних об`єктивних та суб`єктивних факторів. До об`єктивних факторів належать зовнішні умови, в які поставлена службова особа (забезпечення охорони матеріальних цінностей, наявність транспорту чи людських ресурсів), а до суб`єктивних - особливості цієї особи (її фізичні дані, ступінь інтелектуального розвитку, наявність спеціальних знань, досвіду роботи тощо).

При службовій недбалості за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально, неякісне ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (поверхово, неуважно несумлінно) або взагалі не виконує.

Склад службової недбалості передбачає заподіяння істотної шкоди. Для кваліфікації діяння службової недбалості слід встановити, що воно вчинене службовою особою під час виконання владних, організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Діяння, яке полягало у невиконанні чи неналежному виконанні професійних функцій, навіть якщо воно призвело до істотної шкоди, не може розцінюватись як службова недбалість.

На підставі викладеного слідчим встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Проте, з мотивувальної частини постанови вбачається, що поза увагою слідчого залишилася відсутність оцінки щодо можливості встановлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Суд приходить до висновку про недотримання слідчим вимог ст.110 КПК України при ухваленні постанови від 05.02.2024 року, що є порушенням змісту та форми загальних засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України.

Крім того, згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальному процесуальному законодавстві України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі, «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява №21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграф 150).

Крім того, статтею 284 КПК України визначено вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Так, неповнота досудового розслідування полягає в тому, що слідчим не перевірені доказами і не спростовані фактичні обставини, викладені в клопотаннях заявника, не в повному обсязі проведені слідчі дії.

Отже, на думку слідчого судді, в ході досудового розслідування слідчим допущена істотна неповнота, усунення якої потребує застосовування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування і виконання слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, а слідчим без дослідження всіх обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, передчасно було прийнято рішення про закриття кримінального провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прийнята постанова є передчасною і такою, що винесена без дотримання вимог ст.ст. 9,91-94,110,284 КПК України, а досудове розслідування, що проведене слідчим не було ретельним, безстороннім і сумлінним.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження від

05.02.2024 року є аналогічною за змістом із постановою слідчого від 15.12.2023 року, яка була скасована ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2024 року.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних дізнанням доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження органу досудового розслідування необхідно перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення відносно подальшого провадження у даному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених представником скаржника.

Тому, вимога заявника щодо скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, підлягає задоволенню.

Разом із тим, заявник просить вияснити на якій підставі кримінальне провадження № 0001644 від 17.11.2022 було повторно закрите 05.02.2024 слідчим СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Відтак, вказана вище вимога задоволенню не підлягає, оскільки не входить до компетенції слідчого судді.

Згідно вимог 18) ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись п. 18) ч.1 ст. 3, ст.ст.2,7,110, 117,284, 303, 306, 307, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.02.2024 про закриття кримінального провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, - задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 05.02.2024 про закриття кримінального провадження № 0001644 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено і проголошено 01.03.2024 року о 10-05 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1