Справа 303/2306/24
№ 1-кп/303/189/24
№ рядка с/з 252
29 квітня 2024 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
- захисника адвоката ОСОБА_5
У С Т А Н О В И В:
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 року, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, на строк до 08 лютого 2024 року.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, строком до 09 березня 2024 року.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.03.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, строком до 06 травня 2024 року.
У судовому засіданні, прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та просив його задоволити.
Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України - тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин, вчиненні особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, у великих розмірах, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.307 КК України, обґрунтовується сукупністю здобутих в ході досудового розслідування доказів у межах даного кримінального провадження. При обранні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, слідчими суддями, було належно оцінено та враховано ризики передбачені п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, знайдено їх обґрунтованими та залишено ОСОБА_3 під вартою. Обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі може: запобігати спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_3 , є тяжким і передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вищевказані обставини дають підстави вважати, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, а також враховуючи можливість накопичення значних сум грошових коштів від продажу психотропних речовин, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду протягом тривалого часу, а саме, перебуваючи на волі, матиме можливість покинути межі Закарпатської області або територію України, в тому числі поза межами пунктів пропуску через державний кордон України та перебувати за її межами тривалий час, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судовий розгляд даного кримінального провадження; запобігати спробам незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні, даний ризик обґрунтовано тим, що у вказаному кримінальному на даний час судом не допитані особи в якості свідків із обставин, що мають значення для кримінального провадження щодо незаконного придбання, зберігання та збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території Закарпатської області, які відомі обвинуваченому. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків в даному кримінальному провадженні, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від органів досудового розслідування та суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи. Аналогічні протиправні методи впливу можуть бути застосовані як до експертів, які виконуватимуть експертизи у даному кримінальному провадженні з метою складання неправдивих висновків, або відмови від надання таких. З огляду на вищевикладене, зазначене обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику; запобігати спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, перебуваючи на волі, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, чи штучно створити докази, які б підвереджували його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Перебуваючи на волі, ОСОБА_3 , володіючи інформацією щодо виробників та постачальників наркотичних засобів та психотропних речовин, широким колом осіб, які схильні до вживання зазначених речовин, та які є його потенційними «клієнтами», враховуючи те, що останній тривалий проміжок часу збагачувався від вказаної злочинної діяльності та інших офіційних джерел доходу не має, може вдатися до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки може змінити місця здійснення протиправної діяльності з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, продовжити здійснювати незаконне зберігання або взагалі здійснювати збут заборонених речовин. Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого, його суспільної небезпечності, обставин вчинення цього кримінального правопорушення прокурор вважає, що ОСОБА_3 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, бо тільки такий запобіжний захід дозволить запобігти настанню вказаним ризикам і забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також виконання завдань кримінального судочинства.
Обвинувачений ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання про продовження її підзахисному ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просила обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ОСОБА_3 не має наміру ухилятися від органів досудового розслідування і суду, та впливати будь-яким чином на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, з наступних підстав:
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 (десяти) років з конфіскацією майна.
Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які слугували підставою застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, даним злочинам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст. 49 Конституції України. Все це, вказує на нестійкі моральні переконання та відсутність у ОСОБА_3 поняття цінності людського життя, немає постійного місця роботи, не має постійного доходу, вчинив тяжкий злочин, раніше вчиняв злочини, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та експертів, вчиняти інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд врахував наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема існування ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Ризиком у контексті кримінального провадження - є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченим, оскільки попередньою ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, судом була встановлена наявність існування ризику можливого переховування від суду ОСОБА_3 ..
Висновок суду про продовження існування зазначеного ризику, а саме: переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, слідує, виходячи з того, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене: ч.2 ст.307 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до десять років з конфіскацією майна; що у розрізі положень ст.75 КК України, позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_3 , до нього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді без альтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою за станом здоров`я, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, альтернативні (більш м`які) запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду, а тому наявна необхідність застосування такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів, відповідно до ч.1 ст.197 КПК України.
Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.
Керуючись: Розділ ІІ КПК України, ст.331, 371, 372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, застосованого (ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 року) відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України, строком на 60 днів, тобто по 27 червня 2024 року, включно.
Контроль за виконанням ухвали в частині застосування запобіжного заходу, покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та його захиснику негайно після її оголошення та направити учасникам судового провадження для відому.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту оголошення в частині продовження дії запобіжного заходу.

Головуючий ОСОБА_6