У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000707, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори- ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000707, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

На думку прокурора, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000707 при складанні обвинувального акта, скерованого до суду, норми ст. 291 КПК України дотримано в повному обсязі, та під час підготовчого судового засідання не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно сформованого обвинувачення у потерпілого ОСОБА_9 мають місце тілесні пошкодження у вигляді саден по всій поверхні тіла, ран в області правого колінного суглобу, перелому правої ліктьової кістки, перелому кісток правої гомілки в нижній третині, перелому кісток тазу, розриву передньої стінки сечового міхура, синця в області грудної клітини з права, правостороннього гемопневмотораксу, які по ступеню тяжкості, відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

3 вищевикладеного вбачається, що прокурором чітко вказано тілесні ушкодження, які потерпілий отримав при дорожньо-транспортній пригоді та ступінь їх тяжкості.

Щодо посилання в обвинувальному акті на висновки судово-медичної та судово-автотехнічної експертизи, зауважує, що повний їх зміст не розкривається, окрім номеру, дати проведення та посилань на ступінь тяжкості та порушенні вимоги ПДР, які обов`язково повинні бути вказані в обвинувальному акті.

Більше того, аналогічні дані (номер та дата) проведених експертиз вказані в обвинувальному акті в графі «розмір витрат», разом з тим, в суду першої інстанції це не викликало сумнівів.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 надав пояснення про те, що йому зрозуміла суть обвинувачення, яке йому висунуто, та бажав призначити судовий розгляд справи по суті.

Як обвинувачений, так і потерпілий мають правомірні очікування на те, щоб справа по суті обвинувачення була розглянута неупередженим судом упродовж розумного строку. Натомість, вказане кримінальне провадження перебуває у Очаківському міськрайонному суді Миколаївської області з 22.02.2018 р., тобто понад 5 років.

Попередні два склади суду, у провадженні яких перебувала вказана справа, не бачили підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

За такого, повернення судом обвинувального акта прокурору з формальних, незначущих для реалізації завдань кримінального провадження підстав, порушує загальні засади кримінального провадження (ст. 21 КПК України) та ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 292, 314 КПК України), що є підставою для скасування цього судового рішення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

22.02.2018 р. до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_10 , яку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя, звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи, яким головуючою у даному кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_11 .

Дослідивши вказаний обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, з огляду на те, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України не сформульовано належним чином, воно не ґрунтується на обставинах кримінального провадження і зазначені суттєві недоліки обвинувального акту не дають можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

На думку суду, у висунутому ОСОБА_6 обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до обвинувального акта, не викладено фактичні обставини щодо спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Так, у формулюванні обвинувачення не зазначено, які тілесні ушкодження отримані потерпілим та ступінь їх тяжкості.Натомість, в обвинувальному акті міститься посилання на докази, а саме висновки судово-медичної та судово-автотехнічної експертизи, що є неприпустимим.

За такого, суд дійшов висновку, що наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 фактичні дані у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого йому злочину, що, у свою чергу, порушує право обвинуваченого на захист.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема: якщо він містить положення, що суперечать одне одному; містить недопустиму натуралізацію опису злочину; не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого; 3) анкетні відомості кожного потерпілого; 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення - це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Згідно зі ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Посилання в ухвалі суду на те, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України не сформульовано належним чином, воно не ґрунтується на обставинах кримінального провадження і зазначені суттєві недоліки обвинувального акту не дають можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, слід визнати безпідставними, виходячи з наступного.

Зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_6 убачається, що в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, та виконав інші вимоги, передбачені законом.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

При цьому, деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) мають суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р.).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Водночас, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор, відповідно до положень ст. 337 КПК України, в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На переконання апеляційного суду, наведені в обвинувальному акті дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою та дозволяє стороні захисту зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення та можливість роз`яснення суті пред`явленого обвинувачення судом.

При цьому, як вірно відзначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 надав пояснення про те, що йому зрозуміла суть обвинувачення, яке йому висунуто, та бажав призначити судовий розгляд справи по суті, що свідчить про розуміння суті пред`явленого йому обвинувачення.

За такого, наведені висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності, відповідно якому, суд, у кримінальному провадженні, вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень. Повертаючи обвинувальний акт прокурору з наведених підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яким надається під час розгляду по суті та надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим на думку апеляційного суду істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Також, апеляційний суд відзначає, що наявність в обвинувальному акті посилань на висновки експертів, не свідчить про його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У ч. 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновок експерта, відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що у ньому дійсно містяться посилання на висновки експертів, але не розкривається зміст цих доказів у розумінні ч. 1 ст. 101 КПК України, а саме, не здійснюється докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Тому, такі висновки суду стосовно неможливості посилання в обвинувальному акті на висновки експертиз, проведених на досудовому слідстві та інші документи, не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про те, що підстави, на які послався суд першої інстанції при поверненні обвинувального акту, є формальним порушенням, які не впливають на розгляд обвинувального акта судом. Під час апеляційного розгляду не встановлено таких недоліків обвинувального акта, які є суттєвим порушенням прав особи, а також не дозволяють суду визначити межі обвинувачення, в яких має бути розглянуто кримінальне провадження, тобто унеможливлюють призначення справи до розгляду.

Отже, на думку апеляційного суду, повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

В той час як про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003, «Вітрук проти України» від 16.09.2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 та інші).

З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є переконливими та підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу начальника Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000707, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3