Справа № 182/139/24
Провадження № 1-кс/0182/260/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2024 м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2024 № 0000045 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Катеринівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із освітою 8 класів, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, який не має реєстрації, фактично проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ з ДУВП №4),

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

29 лютого 2024 р. до слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2024 № 0000045 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Доводи клопотання

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2024 № 0000045 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 09.01.2024 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 березня 2024 року включно, без визначення застави.

Оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено підготовче судове засідання, прокурор подав слідчому судді клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 199 КПК України не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Органом досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 05 січня 2024 року звільнився з ДУ «Солонянська ВК (№21)», де відбував покарання за вчинення умисних корисливих злочинів та вранці 06 січня 2024 року приїхав до м. Нікополь, де в приміщенні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 познайомився з ОСОБА_6 , яка проживала в кімнаті №109. Познайомившись між собою, приблизно о 12 годин 00 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , з метою спільного розпиття спиртних напоїв пішли до магазину «Вікторія», що розташований по вул. Героїв Чорнобиля поряд із залізничним вокзалом м. Нікополь, де ОСОБА_4 придбав горілку, яку вони випили із ОСОБА_6 поряд із вищевказаним магазином.

Приблизно о 12 годині 45 хвилин 06 січня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прослідували до занедбаної споруди колишнього електричного трансформатора, що розташована неподалік залізничного вокзалу по вул. Героїв Чорнобиля буд. 54 в м. Нікополь, Дніпропетровської області. Перебуваючи поблизу вищевказаної споруди, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відбулася словесна сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході сварки у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Приблизно о 13 годині 30 хвилин 06 січня 2024 року, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в занедбаній споруді колишнього електричного трансформатора за координатами 47,58529455, 34,3943856, що розташована неподалік залізничного вокзалу по вул. Героїв Чорнобиля буд. 54 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, штовхнув ОСОБА_6 , яка перебувала відносно до нього спинною в нахиленому стані, на землю та наніс їй декілька ударів по голові шматком цегли, яку підібрав із землі, чим заподіяв їй згідно висновку експерта №19 від 06.02.2024 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, а саме: забійної рани в правій тім`яно-скронево-потиличної області, забійної рани в лобній дещо праворуч, в лівій надбрівній області, в лобній області посередині, осадження на забійної рани на спинці носа, відкутого багато уламкового перелому кісток носа; крововиливу в товщу м`яких покривних тканин голови в тім`яно-скронево-потиличної області, в лобній області посередині, в лобній області ліворуч, в скронево-потиличної області ліворуч, відкритого втисненого багато уламкового перелому правої тім`яної кістки з розповсюдженням ліній перелому на потиличну і праву скроневу кістку; крововиливу під м`які мозкові оболонки; забоїв головного мозку, виявлені тілесні ушкодження на голові розглядаються у сукупності як єдина відкрита черепно-мозкова травма і за ознакою небезпеки для життя відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_6 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійних ран на обличчі і в правій тім`яно-скронево-потиличній області голови, відкритого багато уламкового перелому кісток носа, відкритого вдавленого багато уламкового перелому правої тім`яної кістки, крововиливів під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку, забоїв головного мозку, яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 померла на місці.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Також, 06 січня 2024 року ОСОБА_4 приблизно в 13.40 год., знаходячись поблизу занедбаної споруди колишнього електричного трансформатора за координатами 47,58529455, 34,3943856, що розташована неподалік залізничного вокзалу по вул. Героїв Чорнобиля буд. 54 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , побачив на бетонному покритті, поряд з трупом ОСОБА_6 її мобільний телефон «NОKІА 220 RM-969». В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефона «NОKІА 220 RM-969», що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій умисел ОСОБА_4 , о 13 годині 40 хвилин 06 січня 2024 року, перебуваючи в занедбаній споруді колишнього електричного трансформатора за координатами 47,58529455, 34,3943856, що розташована неподалік залізничного вокзалу по вул. Героїв Чорнобиля, 54 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, викрав мобільний телефон «NОKІА 220 RM-969»., вартість якого згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 89 від 10.01.2024 становить 456 грн. 67 коп., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на вказану суму

Після чого ОСОБА_4 з місця злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив умисні особливо тяжкий та тяжкий злочини, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 15-ти років, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може спонукати його переховуватись від слідства та суду; впливати на потерпілу з метою зміни нею показань, а, отже, є ризики, передбачені ст. 177 КПК України. З урахуванням викладеного, прокурор просить продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 115,ч. 4 ст. 185 КК України, кримінальне провадження містить достатньо доказів для обґрунтованості підозри. Наразі ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не змінилися, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладалися на розсуд суду.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, вказаних в ст. 184 КПК України повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явився новий ризик, який виправдовує утримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового слідства до закінчення дій попередньої ухвали про утримання під вартою.

Як вбачається з наданих копій матеріалів, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 09.01.2024 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 березня 2024 року включно, без визначення застави.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 07.01.2024 № 0000045 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України надійшов у провадження Нікопольського міськрайонного суду 29.02.2024.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні прокурора і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити ці кримінальні правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра, обвинувачення».

Матеріали провадження не містять відомостей про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цього обвинувачення й стороною захисту таких надано не було.

Слідчий суддя звертає увагу, що на цьому етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Як випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що належним чином обґрунтовані ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу та його продовженні слідчий суддя враховував, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України /переховування від органів досудового розслідування та/або суду/ об`єктивно існує, бо підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення й ризик незаконного впливу на потерпілу (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), бо підозрюваний може незаконно впливати на неї з метою зміни показів.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи («Харченко проти України» від 10.02.2011 та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_4 під вартою й слідчим суддею таких не встановлено та стороною захисту надано не було.

З огляду на вищенаведене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутність доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків, є необґрунтованими.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що інкриміновані ОСОБА_4 злочини належать до категорії особливо тяжких та тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15-ти років; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілу; ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та законних джерел доходів, не одружений, на утриманні нікого не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий умисний тяжкий злочин вже наступного дня після звільнення з місць позбавлення волі, що, на переконання слідчого судді, дає певну характеристику особі обвинуваченого. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя переконаний, що стороною обвинувачення доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особи та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження запобіжного заходу, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Зважаючи на відомі обставини кримінального провадження, на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Т.я. підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що поєднаний з насильством, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави йому не визначається.

Керуючись ст. 193, 194, ч.4 ст. 176 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2024 № 0000045 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу тримання під вартою не більше, ніж на 60 діб, тобто до 03 травня 2024 року, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1