№ 536/1209/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці обвинувальний акт від 30 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000156 від 01 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

У кримінальному провадженні № 0000156 від 01 квітня 2024 року обвинувальний акт надійшов до суду 06 травня 2024 року.

Підготовче судове засідання призначене ухвалою від 08 травня 2024 року.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, де просив направити кримінальне провадження до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання щодо визначення територіальної підсудності, так як справа не підсудна Кременчуцькому районному суду Полтавської області, оскільки як слідує з обвинувального акту, місцем вчинення злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_4 є військова частина НОМЕР_1 розташована в АДРЕСА_1 , що за територіальністю не відноситься до підсудності Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Обвинувачений та адвокат у вирішенні цього питання покладалися на розсуд суду.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Суд вказує, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ такий суд має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

У п.24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказується про те, що фраза «встановлений законом» стосується не лише правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У спільній окремій думці у цій справі суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якою погодилася суддя ОСОБА_8 , мовиться, що буквальне тлумачення формулювання «встановлений законом» приводить до думки, що вимагається правова підстава для існування та організації суду виключно із визначенням питань, які підпадають під його юрисдикцію.

У справі «Занд проти Австрії» Комісія зазначається, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У цьому контексті суд наголошує, що за змістом ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд наголошує, що у системному аналізі ст.34 КПК України вбачається право суду направити кримінальне провадження до апеляційного суду для визначення підсудності незалежно від стадії розгляду справи на якій у суду який розглядає справу виникли обставини передбачені ч.1 ст.34 КПК України.

Крім того, відповідно до п.6 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності, тому питання щодо дотримання правил підсудності є визначальним.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо направлення кримінального провадження до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження за територіальною підсудністю іншому місцевому суду Полтавської області.

Керуючись ст. 32, 34, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000156 від 01 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України до Полтавського апеляційного суду для вирішення питання щодо визначення підсудності.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1