Дата документу 13.05.2024 Справа № 336/3429/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3429/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/291/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 8 червня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

9 квітня 2024 року приблизно о 21 год. 10 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на дорозі біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої скроневої області голови, від чого потерпілий впав на землю, тим самим спричинив йому згідно із довідкою наданою КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, перелому лівої тім`яної та потиличної кісток, прокольного перелому піраміди лівої скроневої кістки, лівого великого крила та тіла основної кістки, забої лівої скроневої та тім`яної часток, правої лобної частки, субдуральної гематоми правої лобної області, травматичний субарахноїдальний крововилив, набряк головного мозку, що є тяжкими тілесними ушкодженнями, за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 госпіталізовано до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР.

Таким чином ОСОБА_7 підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

10 квітня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000568 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 7).

10 квітня 2024 року о 18 год. 11 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 45-46).

11 квітня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 47-48).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з забороною залишати житло з 21 год. до 7 год. за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих стороною кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою - злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України відноситься до тяжких, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років; вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , 1983 року народження, який має задовільний стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_7 , який одружений, на його утриманні перебуває троє дітей, які знаходяться під постійною опікою їх матері; ОСОБА_7 на теперішній час не має постійного джерела доходу, водночас ним досягнуті попередні домовленості щодо працевлаштування.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні настільки не значні, що не виправдовують продовження виключного запобіжного заходу.

Крім того зазначає, що враховуючи наявність постійного місця проживання, наявність дружини, тобто міцних соціальних зв`язків, а також відсутність порушень під час перебування на запобіжному заході у вигляді нічного домашнього арешту в межах кримінальної справи №335/4734/18 та обов`язків як обвинуваченого по іншій кримінальній справі, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від правосуддя.

Вказує, що сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України не може бути єдиною підставою для його подальшого ув`язнення.

Також зазначає, що речові докази та документи по справі відсутні, так як ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зауважує, що ризик незаконного впливу також є необґрунтованим жодним доказом, оскільки прокурором не представлено жодної заяви свідка про вчинення ОСОБА_7 тиску.

Вказує, що з моменту затримання ОСОБА_7 жодних інших підозр йому не пред`явлено, більш того його вина за попередньо інкримінованих злочинах не доведена.

Крім того зазначає, що події, які інкримінуються ОСОБА_7 згідно врученої останньому підозри відбувалися 9 квітня 2024 року об 21 год. 10 хв., згідно даних ГУНП в цей час ОСОБА_7 перебував вдома, оскільки згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2023 року відносно нього було обрано нічний домашній арешт у іншому кримінальному провадженню.

Вказує, що ОСОБА_7 був затриманий 10 квітня 2024 року об 18 год. 11 хв. вдома, під час обшуку домоволодіння, який проводився без ухвали слідчого судді, будь-яких підстав для його затримання не було, оскільки не було сукупності очевидних ознак, про які зазначено в протоколі затримання, що свідчить про те, що затримання ОСОБА_7 є незаконним.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила звернути увагу на те, що є довідка з ГУНП, яка свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_7 перебував вдома під домашнім арештом.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу та вказав, що він під час інкримінованих йому події знаходився вдома.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення слідчого судді вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджуються наступними доказами:

- довідкою з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 10 квітня 2024 року про встановлення ОСОБА_10 ряду діагнозів (а.с. 20);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10 квітня 2024 року, з якого вбачається, що вона була свідком того, як 9 квітня 2024 року її знайомому ОСОБА_12 незнайомий їй чоловік наніс 1 удар кулаком правової руки в область верхньої лівої частини голови, від чого ОСОБА_13 впав на землю на спину на асфальтовану поверхню та більше не піднімався, втратив свідомість, вона бачила як в нього йшла кров з носа, рота, він хрипів. Після чого, була викликана швидка допомога (а.с. 23-24);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 квітня 2024 року за участю свідка ОСОБА_11 , яка впізнала на фото №4 ( ОСОБА_7 ) чоловіка, який 9 квітня 2024 року наніс 1 удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_10 (а.с. 25-26).

Посилання захисника на те, що згідно даних ГУНП в час події ОСОБА_7 перебував вдома, оскільки йому згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спростовуються наявними в матеріалах клопотання відомостями з Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, згідно яких ОСОБА_7 о 20 год. 49 хв. рухався по вул. Передатна у напрямку вул. Гранітна (а.с. 50), при цьому приблизний час події, який був встановлений органом досудового розслідування є 21 год. 10 хв., а вдома ОСОБА_7 був о 21 год. 20 хв.

Отже, на думку колегії суддів, вказані органом досудового розслідування докази на даний час можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акту до суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, у зв`язку із чим, враховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, факт перебування на розгляді в суді інших кримінальних проваджень у відношенні нього, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що наразі жоден із свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів, у той час як КПК встановлена процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК), а тому будучі обізнаним про анкетні дані свідків, підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, за вчинення аналогічного злочину, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання по відбуттю строку покарання, на цей час відносно нього розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 289,ч. 1 ст. 263 КК України (по цьому кримінальному провадженню ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт), не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Відтак, на думку апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та підтвердженими.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_7 одружений, має трьох неповнолітніх дітей, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З приводу доводів сторони захисту щодо незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Так, як випливає із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 квітня 2024 року, ОСОБА_7 було затримано 10 квітня 2024 року о 18 год. 11 хв. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України (якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин). Підставами затримання стало те, що 9 квітня 2024 року приблизно о 21 год. 10 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на дорозі біля буд. АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , умисно наніс останньому удар правою рукою у область голови, а саме лівої скроневої області, від якого потерпілий втратив свідомість та впав у кому, ОСОБА_10 було госпіталізовано до КНП «МЛЕ та ШМД», з діагнозом: ТЧМТ, продольний перелом піраміди лівої скроневої кістки, лівого великого крила та тіла основної кістки, що є тяжким тілесним ушкодженням (а.с. 45-46).

Із сукупних обставин та доказів, які містяться в матеріалах клопотання вбачається, що на час затримання підозрюваного, у органу досудового розслідування були всі обґрунтовані підстави вважати, що саме ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин, зокрема, безпосередній свідок події ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 9 квітня 2024 року нанесла 1 удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_10 .

Крім того, слід зазначити, що протокол затримання містить всі відомості, які дають підстави для висновку про відповідність протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вимогам діючого законодавства.

Отже, наведені обставини у своїй сукупності дають підстави для загального висновку про законність затримання 10 квітня 2024 року органом досудового розслідування ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, врахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри, наявність вказаних ризиків, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, судом першої інстанції розглянуто питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 будь - якого більш м`якого та альтернативного запобіжного заходу і апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою, при цьому, враховуючи і той факт, що ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, умови якого підозрюваним було порушено, адже під час застосування такого запобіжного заходу ОСОБА_7 було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні нового злочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 8 червня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4