УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 207/931/23

Провадження № 51-2779ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2861 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 2861 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Судом визнано винуватим та засуджено ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2861 КК України за обставин детально викладених у вироку.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 , 07 січня 2023 року близько 18 годин 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Форд Фієста» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , рухався у Південному районі міста Кам`янське по проспекту Конституції з боку вулиці В. Чорновола у напрямку вулиці Січеславський Шлях. Під час керування автомобілем ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив ПДР України і в районі будинку №18 по проспекту Конституції, скоїв зіткнення з автомобілем «Сеат Кордоба» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , посилається на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Просить призначити ОСОБА_5 покарання без реального позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 вказує, що суди попередніх інстанцій, призначаючи засудженому покарання, не в повній мірі врахували пом`якшуючі обставини, а саме дані про те, що він щиро розкаявся у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, добровільно відшкодував потерпілому шкоду та судом не врахована думка потерпілого.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Висновоки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за

ч. 2 ст. 2861 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкцією ч. 2 ст. 2861 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, його суспільну небезпечність, обставини даного конкретного кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_5 , якийраніше не судимий, не працює, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, матеріальну та моральну шкоду потерпілому відшкодував, в реєстрі у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Щиро кається у вчиненому. Також суд враховує думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто в мінімальному розмірі, що визначений санкцією ч. 2 ст. 2861 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які в частині призначення більш м`якого покарання, є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційний суд, виходячи з встановлених обставин справи, врахував спосіб вчинення кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, грубе порушення ПДР України, ступінь отриманих тілесних ушкоджень потерпілою, ставлення обвинуваченого до скоєного, та зазначив, що призначене мінімальне покарання ОСОБА_5 є обґрунтованим, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому за відсутності обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи обвинуваченого, не вбачає достатніх підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

За таких обставин, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості та можливості застосування вимог ст. 75 КК України за доводами касаційної скарги захисника та матеріалами провадження не вбачається.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення та призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3