Справа № 202/5287/24
Провадження № 1-кс/202/3517/2024
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2024 року слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003867 від 04.10.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003867 від 04.10.2023 року.

В своєму клопотанні слідчий, для забезпечення спеціальної конфіскації грошових коштів, просить накласти арешт на грошові кошти, що перебувають на банківському рахунку у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , а саме рахунку банківської картки НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 . Зупинити видаткові операції по банківському рахунку у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , а саме рахунку банківської НОМЕР_3 , відкритої на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 . Зобов`язати службових осіб вказаного банку зробити відмітку про залишок грошових коштів на банківському рахунку у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , а саме рахунку банківської НОМЕР_3 , відкритої на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , із зазначення часу, дати та суми залишку грошових коштів на рахунку. Зобов`язати посадових осіб банку направити до СУ ГУ НП в Дніпропетровської області, виписку(довідку) із зазначенням банківського рахунку, відкритого на банківському рахунку у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , а саме рахунку банківської НОМЕР_3 , відкритої на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 ,залишку грошових коштів на момент пред`явлення ухвали суду до виконання.

Слідчий зазначає, що на даний час є обґрунтовані підстави вважати, що на банківському рахунку у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , відкритого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , знаходяться грошові кошти, що одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, накладенням арешту на вищевказаний банківських рахунок можливо досягти мету арешту у вигляді спеціальної конфіскації.

Слідчий в судове засідання не з`ялилась, натомість в матеріалах справи наявна заява про розгляд клопотання без її участі.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання. про арешт майна, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0003867 від 04.10.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

В рамках даного кримінального провадженні, 16 травня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302 КК України, тобто у створенні та утриманні місць розпусти, а також звідництво для розпусти, вчинені з метою наживи, за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 303 КК України, а саме у вчиненні умисних дій, які виразились в сутенерстві, тобто діях особи по забезпеченню заняття проституцією іншою особою, вчинених щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Також, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, у даному випадку, слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); належність майна підозрюваному, фізичній чи юридичній особі, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом , а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, Колишній король Греції та інші проти Греції та Малама проти Греції ).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 36-1 КК України).

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт грошових коштів на банківському рахунку у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , відкритому на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер картки НОМЕР_1 ), слідчий зазначає про обґрунтовані підстави вважати, що на даному рахунку знаходяться грошові кошти, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а їх арешт забезпечить спеціальну конфіскацію.

Слідчий суддя звертає увагу, ч. 1 ст. 98 КПК України регламентує, що гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Водночас, до клопотання не додано документів, які б підтверджували, що на даному банківському рахунку, на даний час перебувають грошові кошти, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Разом з тим, будь-яких підтверджень того, грошові кошти на банківському рахунку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» , відкритому на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обслуговується банківською карткою № НОМЕР_1 , підлягатимуть спеціальній конфіскації, стороною обвинувачення не надано.

Таким чином, в порушення вимог ст. 171 КПК України, стороною обвинувачення не було долучено до клопотання даних, які би давали достатньо підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є необхідним у вказаному кримінальному провадженні.

У даному випадку, накладення арешту на банківський рахунок, без дотримання умов наявності на ньому коштів, здобутих злочинним шляхом, буде порушенням законних прав та інтересів власника рахунку.

За таких обставин, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003867 від 04.10.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

Керуючись ст. ст. 98, 110, 131, 132, 167-168, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003867 від 04.10.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання слідчому судді, про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1