Справа №-622/1583/14-к Провадження №-1-кп/613/4/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові в режимі відеоконференції справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню №0000656 від 10 листопада 2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29 березня 2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривен;

28 березня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

08 грудня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

16 березня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 09 листопада 2014 року близько 13.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу , переліз через огорожу подвір`я будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , звідки викрав трьох курей, чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 165 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні, в інкримінованому йому злочині визнав себе винним в повному обсязі, не заперечував обставини зазначені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Суд дійшов висновку про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_5 в межах пред`явленого обвинувачення, в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого те, що скоєний злочин згідно з положенням ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характеристику особистості обвинуваченого, обумовлену тим, що ОСОБА_5 раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, розлучений.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, є скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, враховуючи особу обвинуваченого, думки потерпілої, яка при призначенні покарання покладалась на розсуд суду, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі.

Судом встановлено, що злочин, який є предметом теперішнього розгляду обвинуваченим ОСОБА_5 було вчинено до ухвалення вироків Жовтневим районним судом м. Харкова від 28 березня 2017 року, Жовтневим районним судом м. Харкова від 08 грудня 2017 року та Жовтневим районним судом м. Харкова від 16 березня 2021 року.

Суд призначає ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за даним вороком більш суворим, за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року та визначає остаточне покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, зарахувавши покарання, відбуте повністю за попереднім вироком.

В строк відбуття покарання зараховує період відбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року, з 23 лютого 2017 року по 23 грудня 2019 року, включно.

Призначене покарання у такий спосіб, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання - виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року по справі № 760/26543/17. Так, у наведеній постанові Верховний Суд зазначив, що у разі, коли попередній вирок залишився незмінним й ухвалене в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконується самостійно.

Враховуючи вищенаведений пункт Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 та постанову ВС від 15 лютого 2021 року по справі № 760/26543/17 , вирок Жовтневого районного суду Харківської області від 16 березня 2021 року, яким ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /ОДИН/ рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /ТРИ/ роки 6 /ШІСТЬ/ місяців.

Зарахувати в строк покарання за даним вироком покарання відбуте повністю за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року та вважати його повністю відбутим.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року, яким ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя