Справа № 496/2468/24
Провадження № 1-кп/496/440/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 19.03.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаїв, маючої неповну вищу освіту, громадянки України, офіційно не працюючої, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 29.02.2024 року біля 14:00 год., будучі обізнаною про факт організації незаконного переправлення через державний кордон України поза його пунктами осіб чоловічої статі, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на автомобілі марки «Renault Scenic», держ. номер НОМЕР_1 , у призначений час прибула за адресою: АДРЕСА_2 та підібрала в якості пасажирів вищезазначених осіб. Далі, на контактний номер телефону ОСОБА_5 надійшли повідомлення у месенджері «Тelegram» від Особи 2 «Сеоrge Іvеnsіуа» з вимогою до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 включити геолокацію у належних їм мобільних телефонах, з метою слідкування за переміщенням зазначених о та надання їм порад та вказівок. Реалізуючи єдиний злочинний намір, направлений на організацію незаконного перетину державного кордону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діючі разом та за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 згідно розподілених злочинних ролей надала вказівку останнім щодо включення їх мобільних пристроях геолокації, що останні й зробили.

Далі ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Renault Scenic», держ. номер НОМЕР_1 , в обхід блокпостів, де особи чоловічої статі призивного віку можуть бути затримані з метою перевірки документів, почала рух транспортному засобі в напрямку кордону України з Республікою Молдова.

По путі слідування, ОСОБА_5 почала надавати інструктаж з приводу поводження зазначених осіб під час перетину кордону поза пунктів пропуску, а саме: про те, як їм потрібно себе поводити у разі фіксування їх спроб незаконного перетину кордону та виявлення за допомогою дронів з тепловізорами. У разі, якщо по відношенню до них буде застосовуватись зброя про їх поведінку у випадку затримання працівниками прикордонної служби або правоохоронними органами, про необхідності вигадки версії поведінки, пункту призначення, вимишлених осіб, які їм надавали допомогу, зазначив про те, що у жодному разі вони не повинні повідомляти про її причетність до цього та не повинні надавати відомості щодо так званих «провідників», що організовують їх незаконний перетин державного кордону України.

Крім того, ОСОБА_5 роз`яснила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необхідність йти тропою, з якої не варто сходити та у разі виявлення їх працівниками правоохоронних органів, необхідно швидко бігти та не в якому разі не зупинятися. При цьому ОСОБА_5 роз`яснила, що бувають випадки, коли особі чоловічої статі призивного віку з першого разу не вдається перетнути кордон поза пунктів пропуску, та до цього потрібно бути готовим, але необхідно сподіватися та позитивний лад. Далі зазначила, що дорога у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 буде не легкою та довгою, зупинившись на автозаправні станції «UРG», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , з метою придбання продуктів харчування, де злочинні дії останньої були зупинені працівниками Управління СБУ в Одеській області.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 332 КК України, визнала повністю, обставини правопорушення, які викладені в обвинувальному акті підтвердила, кваліфікацію своїх дій не оспорює, з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження її провини згодна, у вчиненому щиро кається.

Враховуючи визнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї вини, неоспорення нею фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченої її захисника та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченої; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченої, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням даних, які характеризують її особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачену, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, а саме ч. 2 ст. 332 КК України - сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене щодо декількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченій покарання суд враховує тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Надаючи оцінку особі обвинуваченій ОСОБА_5 суд зазначає, що обвинувачена раніше не судима, за місцем мешкання характеризується позитивно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч.2 ст. 332 КК України.

Водночас, за приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_5 , визнання обвинуваченою своєї вини, її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченої до скоєного, усвідомлення обвинуваченою протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття призначеного їй покарання, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, що також підтверджується її поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, її критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинення нею протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме її меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд, з огляду на особу обвинуваченої, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до своїх дій, наслідки кримінального правопорушення, які настали та позиції учасників справи вважає за можливе не застосувати до обвинуваченої додаткове покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, на якому наполягала сторона обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч.2 ст. 332 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без призначення додаткового обов`язкового покарання у виді права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Щодо призначення додаткового покарання у виді права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, то суд зазначає, що відсутні підстави для його застосування оскільки обвинувачена ОСОБА_5 на час вчинення кримінального правопорушення не обіймала посад та не займалась відповідною діяльністю, що може підпадати під заборону. Такого висновку суд приходить керуючись роз`ясненнями, викладеними у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.10.2003 року №7.

01.03.2024 року обвинуваченій ОСОБА_5 , яка була затримана 29.02.2024 року в порядку ст. 208 КПК України, був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому був продовжений.

Також до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси 01.03.2024 року (справа 522/3285/24) на автомобіль марки «Renault Scenic», 2010 р.в., держ. номер НОМЕР_1 , чорного кольору та технічний паспорт на автомобіль моделі «Renault Scenic» держ. номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 .

Арешт, накладений на речові докази на стадії досудового розслідування, у відповідності до ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Потерпілі, цивільний позов та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без призначення додаткового обов`язкового покарання у виді права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою - скасувати.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з під варти в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з випробувальним строком, обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання період перебування її під вартою з 29.02.2024 року по 31.05.2024 року.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2024 року про арешт майна скасувати.

Речові докази:

- технічний паспорт на автомобіль моделі «Renault Scenic» держ. номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 - повернути власнику;

- автомобіль марки «Renault Scenic», 2010 р.в., держ. номер НОМЕР_1 , чорного кольору після набрання вироком законної сили - повернути власнику;

- мобільний телефон «Redmi 12C» чорного кольору - повернути власнику;

- мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy A50» сім карткою оператора зв`язку НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 , імеі 2 НОМЕР_4 у чохлі блакитного кольору та мобільний телефон моделі «Apple iPhone» у корпусі червоного кольору (з пошкодженим екраном) імеі НОМЕР_5 - конфіскувати в дохід держави, застосувавши спеціальну конфіскацію.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження негайно після його проголошення.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1