Справа № 462/1121/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/575/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 11 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_9 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

20.12.2023, приблизно о 06:27 год., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Volvo S80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним в правій смузі для руху, а в подальшому в середній по АДРЕСА_1 в напрямку виїзду з міста порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п. п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «пішохідний перехід»); Розділу 2 п. 2.3 (підпункти «б» та «д» ); Розділу 12 п. п. 12.3; 12.4; 12.9 (підпункт «б»); Розділу 18 п. п. 18.1 та 18.4 ПДР, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись у населеному пункті зі значним перевищенням дозволеної швидкості руху, а саме зі швидкістю 156,6 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкості та не здійснив повну зупинку, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого скоїв на нього наїзд, в той момент, як водій іншого транспортного засобу, що рухався попереду в сусідній лівій крайній смузі для руху почав зменшувати швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом для надання дороги пішоходу ОСОБА_9 , який рухався в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої закритої черепно-мозкової травми у вигляді групи саден на лобі справа, рани на переніссі, дещо правіше серединної лінії з переломом кісток носа, рани на підборідді, крововиливу в м`які покрови голови в лівій скронева-потиличній ділянці, субдуральної гематоми (крововиливу під тверду мозкову оболонку) в правих та лівих тім`янопотиличних ділянках, по конвекситальній поверхні, крововилив під м`які мозкові оболонки, який охоплює праву та ліву лобно-скроневу-тім`яно-потиличну ділянки по конвекситальній поверхні, крововиливів в речовину головного мозку в правій скроневій ділянці та лівій скронева-тім`яній ділянці; тупої травми грудної клітки у вигляді переломів ребер справа: по лопатковій - 9 та по середньо-ключичній -6,7,8 з крововиливами в оточуючі міжреберні м`язи, крововиливу в ділянці медіального краю лопатки; крововиливи підшлункову залозу, кишеня заповнена кров`ю від рівня 4-го поперекового хребця справа та до правого гомілково-ступневого суглобу, відкритого перелому правих велико та малогомілкової кісток з раною в нижній третині правої гомілки по задній поверхні, закритого перелому правої малогомілкової кістки, що призвело до набряку головного мозку, вогнищевої емфіземи в легенях, малокрів`я судин мікроциркуляторного в міокарді, легенях, нерівномірного кровонаповнення в головному мозку, що призвело до його смерті.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та не позбавляти ОСОБА_7 такого права.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України визнав повністю і щиро розкаявся.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 не є суспільно небезпечною особою, оскільки вперше вчинив злочин з необережності, раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину і розслідуванню справи, позитивно характеризується по місцю проживання та праці, працює водієм і це є єдиним засобом його доходу, не має схильності до скоєння злочинів, неодноразово, як поза судом, так і під час судових засідань, просив пробачення і прощення у потерпілої, повністю відшкодував завдану їй шкоду та примирився з нею, неодружений, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами зупинить його трудову діяльність.

Просить врахувати наведені вище обставини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 є людиною молодого віку, добросовісно відвідував усі судові засідання, його посткримінальна поведінка свідчить про те, що він вже став на шлях виправлення та перевиховання, зробив правильні висновки.

Вважає, що враховуючи наведене, всі пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, є достатні підстави змінити оскаржуваний вирок та не позбавляти ОСОБА_7 права керування транспортними засобами.

При апеляційному розгляді справи захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також в апеляційному порядку не оспорюється вид та розмір основного покарання, призначеного обвинуваченому та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

Апеляційні доводи сторони захисту пов`язані із призначеним обвинуваченому додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності у кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким необережним злочином, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, добровільно відшкодував шкоду потерпілій, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також місцевим судом враховано роз`яснення, які містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

З огляду на конкретні обставини даного кримінального провадження, характер допущенних обвинуваченим ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху (значне перевищення швидкості в межах населеного пункту понад 156 км/год., наїзд на пішохода на нерегульованому пішохідному переході), та їх наслідки (внаслідок ДТП смерть потерпілого), колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду про призначення обвинуваченому за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відповідає у повній мірі вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачений є особою молодого віку, працездатний, неодружений та не має на утриманні осіб, а тому той факт, що він працює водієм не може бути враховано, як обставина, яка, з огляду на встановлене, дає підстави для не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: