Справа № 729/1081/24
1-кс/729/35/24 р.
У Х В А Л А

18 червня 2024 р. Суддя слідчий Бобровицького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 Кузюра розглянувши матеріали клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури Чернігівської області ОСОБА_2 про скасування арешту та вирішення долі речових доказів , -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся з клопотанням в якому зазначає, що 27.04.2023 року слідчим відділення з розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 було закрите кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 0000422 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.369 КК України в зв"язку з відсутністю складу правопорушення .

При закритті кримінального провадження слідчим не вирішувалося питання речових доказів . При цьому зазначає , що доля речових доказів вирішується відповідно до ч.9 ст.100 КПК України ухвалою суду на підставі відповідного клопотання , яке розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК України. Одночасно вирішується питання скасування арешту накладеного на майно. Оскільки на слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб в кримінальному провадженні, тому звертається до слідчого судді та просить клопотання задовольнити.

Ознайомившись з матеріалами клопотання та доданими до нього копіями процесуальних документів , приходжу до наступного висновку .

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. Звертаю увагу , що клопотання щодо долі речових доказів закритого кримінального провадження вирішується не суддею слідчим , а судом.

Відповідно до ч.4 ст.132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України є арешт майна , отже в зв"язку з закриттям кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000422 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.369 КК України слідчим 27.04.2023 року , відповідно до ч.4 ст.132 КПК України ухвала слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.04.2023 року припинила свою дію.

Враховуючи вищезазначене не вирішеним залишилося лише питання речових доказів , яке не належить до компетенції судді слідчого , а вирішується судом.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в своїй постанові від 15.04.2024 року, справа № 554/2506/22 , провадження № 51-4350кмо23 зазначила , що "частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задля усунення порушення прав власника або володільця майна. Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування. Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом. Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна. Також в постанові зазначено, що чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх. Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею. ОП ККС ВС зауважує, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів".

Враховуючи вищезазначене розгляд даного клопотання не входить до компетенції судді слідчого , тому підлягає поверненню прокурору для звернення до суду з даним клопотанням.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. ст. ч.9 ст.100, ч.4 ст. 132 КПК України ,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про скасування арешту майна за ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.04.2023 року та вирішення долі речових доказів в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000422 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.369 КК України повернути прокурору для належного оформлення та подання до суду до повноважень якого входить вирішення даного питання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя :