Код суду 233 Справа № 233/2013/24
Вирок
Іменем України
23 квітня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, неодружений, військовослужбовця військової служби за контрактом, майстра відділення регламенту та ремонту агрегатів взводу регламенту та ремонту ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону - оператор 3 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні - солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407КК України, -
Відповідно до обвинувального акту від 04 квітня 2024 року затвердженого прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 :
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді майстра відділення регламенту та ремонту агрегатів взводу регламенту та ремонту ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно - відновлювального батальйону - оператор 3 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,12,16,127,128,129,130,199,216Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18.12.2022 (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, самовільно залишив місце служби поблизу АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 04.04.2024 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську за адресою: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 94.
Такі умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.407КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.
04 квітня 2024 року між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407КК України, щиро каятися; у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.5 ст.407КК України із застосуванням ст.69КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та із застосуванням ст.58КК України замінено ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на 2 (два) роки службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, від якого потерпілих немає.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407КК України, із застосуванням ст.ст.58,69КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він є особою раніше не судимою, має адресу реєстрації та місце мешкання, на медичних обліках в закладах охорони здоров`я за місцем проживання - не перебуває, за сімейним станом неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, працездатний, є військовослужбовцем, за місцем несення служби характеризується негативно, є нагальна необхідність ЗСУ у такому військовослужбовці, про що свідчить лист командира військової частини.
Перевіряючи, чи відповідає узгоджене сторонами угоди покарання на відповідність загальним засадам призначення покарання, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст.ст.58,69КК України, та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання, а саме більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407КК України.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення, є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню - відсутні, цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 - не застосовано, клопотання від прокурора, з цього приводу - не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ст.ст.314,373,374,475КПК України, суд -
Угоду про визнання винуватості, укладену 04 квітня 2024 року між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 затвердити.
ОСОБА_5 - визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407КК Українита призначити, узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.ст.58,69КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% (двадцяти відсотків)із суми грошового забезпечення.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити та/або направити: прокурору, обвинуваченому і захиснику.

Суддя ОСОБА_1