Справа № 466/5085/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/492/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у закритому судовому засіданні у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000702 від 23 липня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.ч. 3, 4 та 5 ст 301, ч.1 ст. 301-1 КК України

за участю прокурора - ОСОБА_8

адвоката - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

цією ухвалою, задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - з 18 квітня 2024 року до 16 червня 2024 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що наведені прокурором у клопотанні докази на підтвердження факту і обставин вчинення злочинів, причетності обвинуваченого до їх скоєння, свідчать про подальше існування обґрунтованого обвинувачення, а ризики, передбачені ст..177 КПК України надалі продовжують існувати. Зокрема, суд взяв до уваги той факт, що потерпіла є донькою обвинуваченого, на яку він може вчинити вплив шляхом умовляння, переконання або залякування.

На вказану ухвалу захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження; скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; слухання справи проводити за участю сторін.

В обгрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, покликається на те що повний текст оскаржуваної ухвали було проголошено 22 квітня 2024 року без участі сторін, а копію оскаржуваного судового рішення ним отримано 25 квітня 2024 року.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не відповідає наявним ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, а тому ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у вигляді застави.

Звертає увагу на те, що пред`явлене ОСОБА_6 не відповідає дійсності, а обставини наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України відсутні і в повній мірі спростовані стороною захисту.

Зазначає про те, що підставою для відмови у застосуванні щодо ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу є те, що обвинувачений вчиняв злочини із застосуванням насильства. З такими висновками сторона захисту не погоджується, оскільки заява ОСОБА_9 про вчинення кримінальних правопорушень написана 22 липня 2021 року, тобто лише через сім років після того, як вона відвідувала психолога ОСОБА_10 та повідомляла останній про обставини відносин між нею та ОСОБА_6 ; протокол допиту потерпілої від 5 серпня 2021 року викликає у сторони захисту сумніви в його правдивості; згідно з висновком експерта №538 від 13 жовтня 2021 року, ОСОБА_9 у віці малолітньої дитини 9-10 років та підлітковому віці 13-14 років, можна припустити, могла перебувати під впливом зовнішніх факторів, фантазування та навіювання, як і будь-яка особистість цієї вікової категорії.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував доводів сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. А метою запобіжного заходу є не покарання обвинуваченого - а забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Стверджує, що обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави чи цілодобового домашнього арешту - буде розумним та достатнім для виконання ним процесуальних обов`язків, усуне необхідність витрачати на нього державні кошти, надасть йому можливість працювати з дому, платити податки для держави та утримувати малолітнього сина.

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який такі заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року, тому апеляційний суд вважає, що строк апелянтом пропущено з поважних причин і такий слід поновити.

переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, таких вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Так, встановлено, що на розгляді у Шевченківському районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження №№0000702 від 23 липня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.ч. 3, 4 та 5 ст 301, ч.1 ст. 301-1 КК України

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, вірно врахував особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, з огляду на високу вірогідність переховування від суду, впливу на потерпілу, підтверджує наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки, наведені ризики, можуть бути розцінені ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у цьому кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання судом враховано передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскаржувана ухвала є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Крім цього, колегія суддів колегія суддів приходить до висновку, що доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а тому апеляційні доводи з цього приводу є необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000702 від 23 липня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.ч. 3, 4 та 5 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4