Справа № 136/1619/23
провадження 1-кп/136/75/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 05.06.2023, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Липовець, Вінницької обл., що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувачльним актом 05.06.2023 близько 09:17 год, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ГАЗ 31105» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Т-02-36 сполученням м. Липовець - с. Зозів, в напрямку с. Зозів Вінницького району Вінницької області, по своїй смузі руху, на заокругленні ділянки дороги праворуч по напрямку його руху, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме, пункту 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 11.1 «розташування транспортних засобів на дорозі: кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними», п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», змінив напрямок свого руху ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль Opel Astra державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого відбулось зіткнення. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Opel Astra державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відповідно до висновку експерта № 93/96 від 27.07.2023 належать: забійні рани обличчя та лобної ділянки з наявністю сторонніх тіл, до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий перелом 6-го ребра зліва із помірним зміщенням та 7, 8, 9, 10, 11 ребер зліва без значного зміщення не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілим ОСОБА_5 подано до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням з обвинуваченим ОСОБА_3 мотивуючи його тим, що останній в повному обсязі відшкодував потерпілому шкоду, а будь-яких претензій матеріального та морального характеру потерпілий до обвинуваченого немає. Крім того, суду надано письмову розписку потерпілого ОСОБА_5 від 22.02.2024 про те, що він отримав від обвинуваченого ОСОБА_3 1000,00 дол. США в якості повного відшкодування шкоди, завданої ДТП де ОСОБА_5 отримав ушкодження середньої важкості, а тому претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з приводу завданої шкоди при ДТП немає та не пред`являтиме, оскільки всі питання були вирішені мирним шляхом та відбулося примирення між потерпідим і обвинуваченим.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив примирення з потерпілим ОСОБА_5 , а також не заперечує щодо звільнення його від кримінальної відповідальності за вказаних обставин. Захисник обвинуваченого клопотання підтримав.

Потерпілий ОСОБА_5 також просив про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням та підтвердив, що немає до обвинуваченого жодних претензій і нематиме в майбутньому.

Прокурор не заперечував, щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.

За змістом ст. 44 КК України за наявності підстав, передбачених ст. 46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності - є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

Положеннями ст. 46 КК України визначено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України, є нетяжким, потерпілому ОСОБА_5 заподіяна шкода відшкодована обвинуваченим в добровільному порядку, цивільний позов не заявлявся, потерпілий запевнив, що вони із обвинуваченим примирились, про що надав заяву відповідного змісту та розписку про отримання коштів, отож відбувся акт прощення між ними в результаті вільного волевиявлення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на закритті провадження з підстав, передбачених ст. 46 КК України.

З огляду на викладене, будь-яких обставин, які згідно з правилами КПК та КК України перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за наслідками вирішення клопотанням не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності заст. 46 КК України та закриття кримінального провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При цьому, суд зауважує, що звільнення від кримінальної відповідальності, в тому числі внаслідок примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності.

Питання примирення між потерпілим та обвинуваченим з точки зору пріоритетності публічного чи то приватного інтересу було предметом розгляду Верховним Судом України, який в своїй постанові від 31.03.2016 року у справі 5-27кс16 дійшов висновку, що зміна вектора державної політики, на думку Суду, має підняти на новий рівень і практику реалізації приватних інтересів у кримінальному судочинстві.

На думку Верховного Суду України, з якою повністю погоджується суд, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті. Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінально-процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст.100, 124 КПК України.

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно згідно ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 08.06.2023, питання про яке суд вирішує відповідно до ст.174 КПК України. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 44, 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 285, ст. 286, ст.288, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 05.06.2023, про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити.

Речові докази - автомобіль марки «ГАЗ 31105» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки «Opel Astra» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучені 05.06.2023 під час огляду місця події дорожно-транспортної пригоди, які були поміщені на майданчик для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Героїв Майдану, буд. 75, м.Липовець, Вінницького району Вінницької області повернути законним володільцям, скасувавши арешт цього майна накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 08.06.2023.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта згідно висновку експерта №3805/3806/23-21 від 26.06.2023 в сумі 3823,68 грн, згідно висновку експерта №СЕ-19/102-23/10653-ІТ від 26.06.2023 в сумі 3673,00 грн, згідно висновку експерта №СЕ-19/102-23/10634-ІТ від 26.06.2023 в сумі 1673,00 грн, згідно висновку експерта №СЕ-19/102-23/10651-АВ від 27.06.2023 в сумі 3824,00 грн, а разом в сумі - 12993 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн 68 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом семи днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_8