СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/327/24
ун. № 759/9285/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві під час розгляду кримінального провадження № 0000037 від 24.05.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тбілісі, Грузія, громадянки України, освіта середня, одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строків давності,

сторони кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_5 ,

захисник: ОСОБА_4 ,

представник потерпілого: ОСОБА_6 ,

обвинувачена: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду перебуває кримінальне провадження № 0000037 від 24.05.2021 року відносно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України.

Згідно автоматизованого розподілу даного кримінального провадження від 15.12.2023 року визначений головуючий суддя ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням повноважень судді ОСОБА_7 .

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_3 про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України та закриття відносно ОСОБА_3 кримінального провадження з вказаних підстав.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_3 клопотання підтримали.

Прокурор проти звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності заперечив, вважаючи, що даний злочин хоч і вчинений ОСОБА_3 не пізніше 24.11.2013 року, однак він є триваючим і не підлягає закриттю з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК, а.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора.

Розглянувши клопотання та з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

За змістом статей 284-288 КПК України, а також роз`яснень та практики Верховного суду України, підставами для звільнення від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Так, розглядаючи вказане клопотання, суд виходить із положень глави 24 параграфу 2 КПК України, яка передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. За змістом ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до обвинувального акта кримінальне провадження №0000037 від 24.05.2021 року відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України, який надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 08.08.2022 року, згідно якого ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК щодо обставин, які мали місце у АДРЕСА_2 , та, у невстановлений слідством час та місці, однак не пізніше 24.11.2013 року, коли у неї виник прямий умисел на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка знаходиться в зоні санітарної охорони.

Також слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII внесені зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, ст. 12 КК України викладено у новій редакції. Даною статтею КК України визначено класифікацію кримінальних правопорушень.

Максимальне покарання за ч.4 ст.197-1 КК України передбачено у виді позбавлення волі на строк від одного до трьох років.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення передбачені ч.4 ст. 197-1 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Даних про те, що в зазначені строки ОСОБА_3 ухилялася від слідства чи суду матеріали кримінальних проваджень не містять, про що також ствердили сторони кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню всупереч встановленому порядку земельної ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огорожуванні ділянки, знищенні і встановленні межових знаків та у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження дерев чи кущів, розміщення будівельних матеріалів, тощо.

Судом встановлено, що згідно висунутого обвинувачення, самовільне заняття земельної ділянки та здійснення на ній будівництва мало місце у 2013 році.

Злочин, передбачений ст. 197-1 КК України, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.

Крім того, варто зазначити, що ст. 49 КК України не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів.

Враховуючи те, що відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а стороною обвинувачення було інкриміновано вчинення протиправного діяння у 2013 році (більш точну дату і час в ході досудового розслідування не встановлено), що з моменту вчинення вказаного кримінального правопорушення минув диференційований у п. 3 ч.1 ст.49 КК України строк ( п`ять років) притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та з огляду на викладене, враховуючи обмеження строкiв строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила злочин, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст.49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують закінчення строків давностi за раніше вчинений злочин, приймаючи до уваги прохання обвинуваченої звільнити її від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою обставиною, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.3 ч.2 ст.49 КК України та закрити щодо неї кримінальне провадження.

Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду ( Ухвала Верховного суду від 04 лютого 2021року, провадження № 51-479 ск 21, справа № 164/479/20).

Судом також встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі розуміє свої права, передбачені ч.3 ст.285 КПК України та підставу звільнення її від кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою.

Керуючись ст. ст. 44, 49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284, 285, 286, 288,369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України - на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №0000037 від 24.05.2021 року відносно ОСОБА_3 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 17.05.2024 року.

Суддя: ОСОБА_1