08.05.2024 Справа № 363/1578/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000054 від 12.01.2023 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, такого, що офіційно не працює, з середньою освітою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 21.09.2022 Вишгородського районного суду Київської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України -

ВСТАНОВИВ:

1. 07.01.2023 близько о 18 год. ОСОБА_5 перебував вдома за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де в останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Одразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 попрямував до території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 того ж дня близько о 18 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що в Україні діє воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, перестрибнув через паркан, яким огороджена територія вищевказаного домоволодіння, тим самим проник на територію останнього. Далі, перебуваючи на території зазначеного домоволодіння, ОСОБА_5 підійшов до гаражного приміщення, де за допомогою драбини піднявся на горище та через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючий пристрій, проник в його середину, після чого через відсутню стелю проник в середину гаражного приміщення, де скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, відкрив це приміщення, зайшов в середину та виявив наступне майно: бензопилу марки «Husqvarna 340» вартістю 3 650 грн. та перфоратор виробництва СРСР 350 грн. Вищевказане майно ОСОБА_5 склав до поліетиленового пакету, після чого виніс його на вулицю та перекинув через паркан, яким огороджена територія домоволодіння, потім переніс його за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4 000 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення.

2. 09.01.2023 близько о 18 год. ОСОБА_5 перебував вдома за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де в останнього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення майна. Одразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 попрямував до території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та яке на праві власності належить ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , того ж дня близько о 18 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що в Україні діє воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, перестрибнув через паркан, яким огороджена територія вищевказаного домоволодіння, тим самим проник на територію останнього. Далі, перебуваючи на території цього домоволодіння, ОСОБА_5 підійшов до гаражного приміщення де за допомогою драбини піднявся на горище та через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючий пристрій, проник в його середину, після чого через відсутню стелю проник в середину гаражного приміщення, де скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, відкрив це приміщення, зайшов в середину та виявив наступне майно: бензопилу марки «JONSERED Husqvarna 340» вартістю 3 650 грн., електричну циркулярну пилку марки «Rebir ІЕ-5107 С1» вартістю 1 850 грн. та перфоратор марки «Rebir» вартістю 1 750 грн. Вищевказане майно, ОСОБА_5 склав до поліетиленового пакету, після чого виніс його на вулицю та перекинув через паркан, яким огороджена територія домоволодіння, після чого переніс його за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7 250 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення.

3. 14.01.2023 близько о 18 год. ОСОБА_5 перебував вдома за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де в останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна. Одразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 попрямував до території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та на праві власності належить ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , того ж дня близько о 18 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що в Україні діє воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, перестрибнув через паркан, яким огороджена територія вищевказаного домоволодіння, тим самим проник на територію останнього. Далі, перебуваючи на території цього домоволодіння, ОСОБА_5 підійшов до гаражного приміщення, де за допомогою драбини піднявся на горище вказаного приміщення та через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючий пристрій, проник в його середину, після чого через відсутню стелю проник в середину гаражного приміщення, де скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, відкрив це приміщення, зайшов в середину та виявив наступне майно: електричний лобзик ТУР 6210-2 марки «Uniropa» вартістю 700 грн., акумулятор марки «Bosch 56AS 12 volt» вартістю 1 600 грн., лебідку з брусом дерева, для квадроциклу 12 w, вартістю 3 800 грн., зварювальний апарат марки «Дніпро-М», вартістю 2 010 грн., болгарку марки «Энергомаш УШМ 9515Д», вартістю 490 грн. та перфоратор марки «EuroTec» у пластиковому кейсі вартістю 450 грн. Вищевказане майно ОСОБА_5 склав до двох різних поліетиленових пакетів, після чого виніс його на вулицю та почергово перекинув вказані пакети через паркан, яким огороджена територія домоволодіння, потім переніс за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 9 050 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини їх вчинення, при цьому зазначив час, місце та спосіб. Зокрема, підтвердив що дійсно 07.01.2023, 09.01.2023 та 14.01.2023 року у нього виник умисел на вчинення крадіжок майна, що належить ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Так, в ці дні він прямував до території домоволодіння, що знаходиться за вказаною адресою та яке на праві власності належить потерпілому ОСОБА_7 , перестрибував через паркан, яким огороджена територія цього домоволодіння. Далі, перебуваючи вже на території домоволодіння, йшов до гаражного приміщення, драбиною піднімався на горище вказаного приміщення та через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючий пристрій, проникав в його середину, потім через відсутню стелю залазив в середину гаражу, де виявив та викрав перелічене в обвинувальному акті майно потерпілого, яке складав в пакети, перекидував через паркан та переносив до себе додому. ОСОБА_5 додав, що викрадене майно він намагався продати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пообіцяли його реалізувати та передати йому гроші, спочатку дали лише 500 грн., які він повернув потерпілому в рахунок відшкодування спричиненої шкоди. ОСОБА_5 дуже шкодує про вчинене, попросив пробачення у потерпілого під час розгляду справи судом.

Окрім повного визнання вини обвинуваченим, його провина підтверджується показами потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в суді показав, що дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 заходив до нього влітку 2022 року додому та мабуть і побачив майно, яке потім вирішив викрасти. 07.01.2023 року він був в церкві, його мати була вдома, про вчинені крадіжки він дізнався вже після їх скоєння, оскільки викрадене майно знаходилося в майстерні, що розташована в гаражі, який має окремий вхід. Так, потерпілий десь приблизно 15.01.2023 року зайшов до гаражного приміщення та побачив відсутність речей, викликав поліцію, написав відповідну заяву, склав список викрадених речей, повідомив працівників поліції про те, що скоріш за все підозрює ОСОБА_5 . Викрадене майно йому повернуто в натурі окрім болгарки марки «Енергомаш». Потерпілий просив обрати обвинуваченому покарання на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягав.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 показав суду, що десь на початку січня 2023 року, точніше він вже не пам`ятає, він з ОСОБА_9 відпочивали та до них підійшов обвинувачений з пропозицією придбати або допомогти продати електроінструмент. Приблизно через пару днів приніс бензопилу, перфоратор, потім пізніше приніс ще одну бензопилу та ще один перфоратор і, ще через три-чотири дні приніс лобзик, болгарку, акумулятор та лебідку. Після цього, через деякий час, прийшли співробітники поліції та повідомили, що всі ці речі були викрадені і забрали їх, окрім бензопили, яку вони встигли продати, а гроші поділили між собою.

Свідок ОСОБА_9 дав суду покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_8 , додавши, що майно, яке приносив ОСОБА_5 , вони зберігали у ОСОБА_8 . Свідок дійсно передав обвинуваченому 500 грн.

Окрім повного визнання провини обвинуваченим, його вина підтверджується також і зібраними та дослідженими в ході розгляду справи письмовими доказами:

Так, 12.01.2023 року, 16.01.2023 року та 23.01.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за заявами потерпілого ОСОБА_7 щодо таємного викрадення майна останнього за адресою: АДРЕСА_2 , зазначене підтверджується витягом з ЄРДР за №0000054 від 12.01.2023 року та відповідними заявами ОСОБА_7 , а також рапортом ст. слідчого відділення РЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 .

Зі змісту протоколів огляду з відповідними фототаблицями від 11.01.2023 року та від 16.01.2023 року, слідує, що було оглянуто домоволодіння потерпілого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі і гаражне приміщення та горище.

Зі змісту протоколу огляду від 16.01.2023 року та відповідної фототаблиці до нього слідує, що було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 . Під час огляду ОСОБА_8 добровільно видав: предмет, схожий на циркулярку; два предмети схожі на перфоратори; предмет, схожий на лебідку; предмет, схожий на акумулятор; предмет, схожий на лобзик; предмет, схожий на бензопилу; предмет, схожий на зварювальний апарат; предмет, схожий на болгарку; предмет, схожий на мийку; предмет, схожий на кейс з перфоратором та предмет, схожий на набір сверл.

Постановою від 17.01.2023 року виявлені та вилучені під час огляду 16.01.2023 року предмети визнані речовими доказами та після проведення судово-товарознавчої експертизи, передані на відповідальне зберігання потерпілому.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2023 року - свідок ОСОБА_8 впізнав на фото за №2 ОСОБА_5 , як особу, що 07.01. та 14.01.2023 року приносив йому електроінструмент з метою продажу.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2023 року свідок ОСОБА_9 впізнав на фото за №2 ОСОБА_5 , як особу, що 07.01. та 14.01.2023 року приносив йому електроінструмент з метою продажу.

Висновком експерта від 18.01.2023 року за 3295/23 встановлена вартість викраденого обвинуваченим у потерпілого майна, всього на суму 20 300 грн.

Зі змісту протоколу огляду від 17.01.2023 року слідує, що було оглянуто речові докази, виявлені та вилучені під час огляду 16.01.2023 року.

Протоколами пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 18.01.2023 року підтверджується те, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав викрадені в нього речі, а саме - електричну циркулярну пилку, електричний лобзик, перфоратор, лебідку з брусом дерева ,акумулятор, болгарку, перфоратор, електричний перфоратор, бензопилу, зварювальний апарат, бензопилу.

Зі змісту ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 26.01.2023 року слідує, що у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, а саме речових доказів - відмовлено.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 25.01.2023 року за участю ОСОБА_5 слідує, що останній детально розповів як 07.01.2023, 09.01.2023 та 14.01.2023 року у нього виник умисел на вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 ; як він прямував до території домоволодіння, що знаходиться за вказаною адресою, потім перестрибував через паркан, яким огороджена територія цього домоволодіння, а далі, перебуваючи вже на території домоволодіння, йшов до гаражного приміщення, драбиною піднімався на горище вказаного приміщення та через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючий пристрій, проникав в його середину, потім через відсутню стелю залазив в середину гаражу, де викрадав майно потерпілого, яке складав в пакети, перекидував через паркан та переносив до себе додому.

Згідно розписки потерпілого ОСОБА_7 , останній отримав від співробітників Вишгородського РУП ГУНП в Київській області особисті речі на відповідальне зберіганні, а саме - дві бензопили, електричний перфоратор, електричну циркулярну пилу, перфоратор, електричний лобзик, акумулятор, лебідку з брусом дерева, зварювальний апарат, болгарку, перфоратор.

Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта за №223 від 26.02.2024 року слідує, що ОСОБА_5 ознак будь-якого психічного розладу не виявляє. У період часу, відповідний інкримінованим йому правопорушенням, ознак будь-якого психічного розладу теж не виявляв. В період часу, відповідний інкримінованим йому правопорушенням, за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, як і в даний час, за психічним станом, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Надання психіатричної допомоги не потребує.

Крім того, експерт встановила, що характер правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , виключає підстави для аналізу афективних станів. Встановлені експертом психологічні особливості обвинуваченого не здійснили виразного впливу на його поведінку у період кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши письмові докази, матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 , яка виразилась: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням у інше приміщення по першому епізоду та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в мовах воєнного стану, поєднаному з проникненням у інше приміщення по другому та третьому епізодах - доведена. Дії обвинуваченого за трьома епізодами підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому суд не погоджується з позицією сторони захисту про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 відсутня кваліфікуюча ознака як повторність, а має місце продовжуване кримінальне правопорушення, виходячи з наступного:

Так, відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 07.01.2023 року, 09.01.2023 року та 14.01.2023 року, вчиняючи крадіжки майна потерпілого, щоразу керувався самостійним умислом, спрямованим на заволодіння майном ОСОБА_7 , у різний час виконував в аналогічний спосіб усі необхідні дії для досягнення злочинної мети. В даному випадку у обвинуваченого кожне кримінальне правопорушення мало свою суб`єктивну сторону та самостійний умисел, які виникали щоразу перед їх вчиненням, вчинені діяння стосувалось не одного і того ж предмета та між ними був розрив у часі, тобто кожен з епізодів вчинено з самостійним умислом, а тому підстав вважати їх продовжуваними правопорушеннями немає. Доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними, спростовуються матеріалами даного кримінального провадження та наведеним вище.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, ст. 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.

Так, відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.

Крім того, як зазначив Верховний суд у Постанові від 15.11.2021 року у справі за №199/6365/19, що розкаяння передбачає, окрім визнання факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Про щире каяття обвинуваченого в даному випадку свідчить його поведінка як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, де останній надавав покази, повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, попросив вибачення у потерпілого за свої дії, послався на те, що цілком розуміє, що вчинив тяжкий злочин, засудив свою поведінку, зазначав, що на такий крок пішов виключно із-за тяжкого матеріального становища, але це жодним чином його не виправдовує, пообіцяв в майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст. 65 та ст. 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставини, що пом`якшують покарання та обставину, яка його обтяжує, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_5 неодружений, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебував на обліку у лікаря-психіатра з 29.11.2018 року по 2021 рік, офіційно не працює, за місцем реєстрації характеризується позитивно, тому вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у межах санкції частини цієї статті.

При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Але в той же час згідно вимог п. 20 Постанови ПВСУ за №7 від 24.10.2003 року з відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» - передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначаються покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Приписами п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року передбачено, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. У абз. 3 п. 26 вказаної вище Постанови передбачено, що невідбутою частиною покарання треба вважати покарання, від відбування якої особу було звільнено з випробуванням.

Попередній вирок відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, це вирок або вироки, покарання за якими повністю не відбуте особою на час вчинення одного чи декількох нових кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений вчинив інкриміновані йому ці кримінальні правопорушення після постановлення вироку 21.09.2022 року Вишгородським районним судом Київської області, яким він був визнаний винним за ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, але до повного відбуття призначеного покарання, а відтак суд застосовує правила, передбачені ст. 71 КК України та до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того ч. 3 ст. 78 КК України зазначає, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. 71, ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи все зазначене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати остаточне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 71 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим так і іншими особами. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні експертизи з обвинуваченого на користь держави.

Цивільній позов по справі не заявлено.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України - в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, зокрема зазначається і початок строку відбування покарання.

Так, судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду від 12.01.2024 року в кримінальному провадженні за №001992 від 07.11.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім неодноразово був продовжений.

Відносно обвинуваченого в рамках цього кримінального провадження за №0000054 від 12.01.2023 року був обраний запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, строк дії якого закінчився. Жодних клопотань щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу після спливу строку попереднього до суду не надходило.

Таким чином, станом на момент ухвалення цього вироку, відносно ОСОБА_5 в рамках іншого кримінального провадження обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався, а відтак суд вважає, що початок строку відбування покарання за цим вироком необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та, призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, приєднати частково до призначеного покарання за цим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вишгородського районного суду Київської області від 21.09.2022 року у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі, остаточно призначивши ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття призначеного за цим вироком покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі належить рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи за №295/23 від 18.01.2023 року в сумі 420 грн.

Речові докази, а саме: бензопилу марки «Husqvarna 340», перфоратор виробництва СРСР, бензопилу марки «JONSERED Husqvarna 340», електричну циркулярну пилку марки «Rebir ІЕ-5107 С1», перфоратор марки «Rebir», електричний лобзик ТУР 6210-2 марки «Uniropa», акумулятор марки «Bosch 56AS 12 volt», лебідку з брусом дерева, для квадроцикла 12 w, зварювальний апарат марки «Дніпро-М», болгарку марки «Энергомаш УШМ 9515Д», перфоратор марки «EuroTec» в пластиковому кейсі, ручну мийку марки «KARCHER K2/08» залишити в розпорядженні потерпілого ОСОБА_7 .

Оригінал медичної карти за №5917 за 2018 рік на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути Комунальному некомерційному підприємству «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КНП «КЛ «Психіатрія», 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1