Номер провадження: 11-кп/813/530/24
Справа № 522/9722/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у кримінальних провадженнях №0000496, внесеному до ЄРДР 22.07.2022, №0000612, внесеному до ЄРДР 17.09.2022 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ананьїв, Одеської область, громадянки України, українки, неодруженої, маючої вищу освіту, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 27.04.2017 Київським р/с м. Одеса за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України п/в - 1 рік, на підставі ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця п/в;

- 23.10.2018 Приморським р/с м. Одеса за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України - у виді 5 років 1 місяць п/в;

- 05.09.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком - два роки;

- 01.12.2022 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК Українита призначено покарання за:

-ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2022, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

- ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків, ОСОБА_7 до покарання, призначеного в даному кримінальному провадженні, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2022, і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2022, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання відраховується з моменту приведення вироку до виконання.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.07.2022 по 25.07.2022, з 17.09.2022 по 01.12.2022 рік, та покарання, відбуте частково за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2022, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання, обрану відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 року, залишено без змін, після вступу вироку в силу, скасовано.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винною у тому, що вона 22 липня 2022 року, у вечірній час приблизно о 17 годині 50 хвилин, знаходячись у торгівельному залі магазину ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» (), розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Генуезька, будинок №36 в зоні, де розташовані молочні вироби та оглянувши вітрини з товаром, ОСОБА_7 визначила предметом свого злочинного посягання сир торгової марки «Славія», 45%, в кількості 4 упаковок, вартість однієї упаковки становить 131 гривня 01 копійка, після чого підійшла до стелажу з м`ясними виробами, де взяла одну палку ковбаси «Гармаш - Невська» вартістю 128 гривень 39 копійок, далі направилась до стелажу з шоколадними виробами, де зі стелажу взяла дві плитки шоколаду «Міленіум» 85 грам, молочний, пористий, вартість за одну плитку 18 гривень 92 копійки, 2 плитки шоколаду «Міленіум» 85 грам, чорний пористий, вартість за одну плитку 18 гривень 91 копійка, 2 плитки шоколаду «Міленіум» 85 грам, білий пористий, вартість за одну плитку 21 гривня 75 копійок, 4 плитки шоколаду торгової марки «Світоч» 85 грам, особливий, вартість за одну плитку 21 гривня 85 копійок, а всього на загальну суму 859 гривень 00 копійок.

Діючи з вказаною метою, з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, переконавшись що за нею ніхто не спостерігає та її дії носять таємний характер, ОСОБА_7 в подальшому вище перелічений товар поклала до своєї сумки.

Надалі, ОСОБА_7 , не розрахувавшись за вищевказаний товар пройшла касову зону та повз лінію контролю, тим самим спричинивши ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» () матеріальний збиток на загальну суму 859 гривень 00 копійок. Викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 17 вересня 2022 року приблизно об 11.35 годині, завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №04 2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 №2 1 02-1X, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні військовий стан; а відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб військовий стан в Україні продовжено, а також відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 №341/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року військовий стан в Україні продовжено строком на 90 діб, а також відповідно до Указу Президента України від 12.08.2022 №573/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року військовий стан в Україні продовжено строком на 90 діб, перебувала у торговій залі магазину «Сільпо», який розташований у ТРЦ «Fontan Sky Center» за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4, де, діючи умисно, з корисливих мотивів, визначила предметом свого злочинного посягання будь-який товар, який знаходився у вищевказаному магазині.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх злочинних дій та настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що її злочинні дії залишаються непомітними для оточуючих, діючи умисно, повторно ОСОБА_7 підійшла до полиці із продуктами, звідки взяла товар, а саме: печінка тріски стерилізована ТМ «Премія» (артикул 3/545700) у кількості 3 одиниці загальною вартістю 127 гривень 40 копійок, філе куряче «Апетитне Бащинський» (артикул 21/587332) вартістю 153 гривні 6 копійок, сир «Сулугуні» Славія (артикул 13/60383) вартістю 120 гривень 40 копійок, сир «Сулугуні» Славія (артикул 13/60383) вартістю 117 гривень 90 копійок, м`ясо балик сирокопчений «Касло» (артикул 21/550375) вартістю 166 гривень 20 копійок, далі ОСОБА_7 поклала вище зазначений товар до сумки.

В подальшому, ОСОБА_7 пройшла касу обслуговування та повз магнітні рамки магазину не розрахувавшись за вищевказаний товар, який знаходився у сумці, тим самим намагалася таємно заволодіти чужим майном, яке належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» ідентифікаційний код 38, чим намагалась спричинити TOB «СІЛЬПО-ФУД», матеріальну школу на загальну суму 684,96 грн. без врахування ПДВ.

Після вчиненого, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця та в подальшому вільно розпорядитися викраденим майном, ОСОБА_7 намагалась покинути приміщення магазину. Однак з причин, що не залежали від її волі, не змогла вчинити всіх дій, які вважала необхідними для доведення свого умислу до кінця, а саме її дії були викрито працівником магазину «Сільпо», який затримав її на місці вчинення кримінального правопорушення, в подальшому була доставлена до відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду в частині призначення покарання обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду занадто суворим та таким, що підлягає зміні.

Доводи обґрунтовує тим, що потерпілі не мають претензій, а судовий розгляд проведено без їх участі. Вказує, що щиро кається, однак має незадовільний стан здоров`я та потребує постійної медичної допомоги, яка в умовах Сізо неможлива. Зазначає, що має матір, яка потребує постійного догляду.

Просить вирок змінити та пом`якшити покарання.

Представники потерпілих ТОВ «СІЛЬПО - ФУД», ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» будучи належним чином сповіщеними про дату та час в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності представників потерпілих у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності представників.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачена ОСОБА_7 винною себе у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, вчиненої в умовах воєнного стану та закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, вчинену в умовах воєнного стану, а саме за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнала у повному обсязі та підтвердила обставини вчинення злочинів.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченої відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченої.

У апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції та доведеність її вини у вчинені злочинів, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів обвинуваченої з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 районний суд відніс щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання суд першої інстанції не встановлено.

Крім того судом першої інстанції враховано, задовільну характеристику обвинуваченої.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченої можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 .

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила останній епізод крадіжки у період війни, яка триває в Україні, у зв`язку з нападом РФ, Законом України затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Вчиняючи крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу та виживання, ОСОБА_7 знехтувала всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час, здійснила посягання на майно співгромадян, тому ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого.

Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 27.04.2023 у справі №725/2953/22.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, а відтак судом першої інстанції правомірно не застосовано положення вказаної норми закону при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Натомість як вбачається з матеріалів кримінального провадження у обвинуваченої ОСОБА_7 наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

Колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .

Зокрема, приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А саме, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Посилання обвинуваченої на доцільність застосування ст. 75 КК України не відповідає змісту ч. 1 ст. 75 КК України, оскільки така, за наявності відповідних підстав, може застосовуватись лише у випадках призначення покарання у виді позбавлення волі на строк лише не більше п`яти років.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином з урахуванням того, що остаточне покарання обвинуваченій призначене на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, яке становить 5 років 2 місяці, і, яке апеляційний суд за викладених вище обставин вважає не суворим, то з урахуванням положень визначених ст. 75 КК України, інститут умовного звільнення від відбування покарання в даному випадку застосований не може бути.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи обвинуваченої про її тяжкий стан здоров`я, оскільки ці дані не є безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання з урахуванням встановлених судом обставин.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 року роз`яснено, що звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Згідно з наказом МОЗ України №1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» від 15 серпня 2014 року, питання про звільнення засуджених від відбування покарання за хворобою вирішуються на стадії виконання вироків на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 має право звернутися до суду з клопотанням про звільнення її від відбування покарання за хворобою, відповідно до ст. 537 КПК України, що в подальшому може бути вирішено судом під час виконання вироку відносно неї.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи щодо наявності у обвинуваченої ОСОБА_7 на утриманні матері, оскільки будь яких доказів про перебування матері на її утриманні та необхідність такого утримання стороною захисту не надано.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання сторони захисту в суді апеляційної інстанції на проходження обвинуваченою різних видів курсів, відвідування програм, оскільки ці дані не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченої ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у кримінальних провадженнях №0000496, внесеному до ЄРДР 22.07.2022, № 0000612, внесеному до ЄРДР 17.09.2022 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженої, яка утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4