Справа № 161/7218/23 Провадження №11-кп/802/78/24 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Луцька Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого: вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.09.2018 за ст.198, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений 28.02.2019 по відбуттю покарання; вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2020 за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 2 місяців; вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2021 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 3 місяці. Звільнений 07.06.2021 по закінченню терміну тримання під вартою; вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 27.04.2023 залишено без змін, за ч.4 ст.185, ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання за:

- ч.2 ст.125 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 місяців;

- ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022, і остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.06.2023 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, близько о 08 год. 18 хв. 21.03.2023, перебуваючи в приміщенні під`їзду №3 будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2738-IX від 16.11.2022, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2915-ІХ від 07.02.2023, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, викрав велосипед марки «MAXX PRO» модель «M 300», вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/103-23/3482-ТВ від 30.03.2023 становить 7066,67 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

Він, же 16.05.2023 року, близько 13.50 год., перебуваючи на території поблизу житлового будинку АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, в ході конфлікту, який виник на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому дерев`яною палицею один удар по тім`яній ділянці голови зліва та один удар в ділянку лівого стегна. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 підняв із землі цеглину, яку кинув в ОСОБА_10 потрапивши останньому в лобну ділянку зліва.

Внаслідок дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани на лобній ділянці голови зліва, підшкірні гематоми з внутрішньо-шкірними крововиливами в над вушній ділянці голови зліва та на тім`яній ділянці голови зліва, синець з забоєм м`яких тканин в ділянці лівого стегна, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №268 від 18.05.2023 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб.

Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

У поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_11 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості. Вказує, що судом не в достатній мірі при призначенні покарання взято до уваги наявність пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття; відшкодування збитків та відсутність претензій у потерпілих, їхнє прохання суворо не карати його. Тому, просить належним чином врахувати ці обставини та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України чи надати можливість захищати Батьківщину ставши до лав ЗСУ.

- прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує судове рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що відповідно до вимог ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.66 КК України, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу. Однак, судом першої інстанції при ухваленні вироку вказаних норм закону не дотримано, при наявності визначеної ст.69-1 КК України сукупності обставин, які пом`якшують покарання винного, а також відсутність обставин, які його обтяжують, не застосовано положення даної норми закону та призначено покарання, яке перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Крім того зазначає про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_7 у строк відбуття покарання зараховано період з 02.06.2023, який не є строком попереднього ув`язнення в даному провадженні, а строком відбуття покарання за попереднім вироком від 22.12.2022. На переконання прокурора, наявні підстави для зарахування обвинуваченому в строк покарання строк його перебування у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» з 14.07.2023 до моменту приведення вироку до виконання, оскільки саме цей період обвинувачений перебував у слідчому ізоляторі у зв`язку із розглядом кримінального провадження №0000794, що охоплюється поняттям «попереднє ув`язнення».

А тому прокурор вважає, що оскільки судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, помилково не застосовано положення ст.69-1 КК України та неправильно застосовано положення ст.72 КК України, то наявні підстави скасування оскарженого вироку. У зв`язку з цим, прокурор просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання: за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці; за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022 і остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. В строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення перебування в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2023 з 14.07.2023 до моменту приведення оскарженого вироку до виконання, із розрахунку відповідно до ч.5 ст.72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час і місце апеляційного розгляду. Учасники судового провадження вважали за можливе проведення судового засідання за відсутності потерпілих та не заперечували проти продовження судового розгляду, тому колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд без участі вказаних учасників судового провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування сторони обвинувачення та сторони захисту з приводу апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та його кваліфікація за ч.2 ст.125, ч.4 ст.185 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, при ухваленні рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано було.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції судові рішення суду першої інстанції переглядає в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного внаслідок суворості. Вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні шляхом призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Проте, таке його твердження до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

При призначенні покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як зазначено в п.п.2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без застосування положень ст.69 КК України, суд першої інстанції вказаних вимог матеріального права та роз`яснень Пленуму ВС України дотримався.

Як убачається із вироку суду, при призначенні обвинуваченому покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даних про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд правильно відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував, що вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.125 та ч.4 ст.185 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу, - відповідно відносяться до категорії проступку та тяжкого злочину, дані про його особу, зокрема те, що він повністю визнав свою винуватість, розкаявся у вчиненому, має постійне місце реєстрації і проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, завдані збитки потерпілому відшкодував шляхом повернення викраденого майна, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, за що відбував реальну міру покарання, і знову ж вчинив умисні кримінальні правопорушення будучи засудженим вироком від 22.12.2022 за аналогічний злочин, що на думку апеляційного суду фактично свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання саме в межах санкцій, передбачених ч.2 ст.125 та ч.4 ст.185 КК України у виді обмеження волі та позбавлення волі, із застосуванням положень ч.1 ст.70 та ч.1 ст.71 цього ж Кодексу.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання у відповідності до положень ст.69 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

При цьому, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі і ті, які були наведені під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони фактично, як вбачається з вироку, були враховані судом першої інстанції та відповідно не спростовують висновків місцевого суду, і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Що стосується доводів прокурора про допущення судом першої інстанції порушень закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України, яке не відповідає вимогам ст.69-1 КК України, то вони на думку колегії суддів є обґрунтованими з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.66 КК України, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу.

Ця норма є спеціальною та імперативною і обмежує призначення покарання більш ніж двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України покарання саме у виді обмеження волі, місцевий суд дотримався вимог ст.65 КК України у повній мірі, врахувавши тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

Як вже зазначалось вище, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом віднесено - щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. При цьому, обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було. Також встановлено, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість та відшкодував потерпілим завдані збитки шляхом повернення майна.

Однак, призначаючи ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції, встановивши наявність сукупності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання винного, визначених ст.69-1 КК України, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, не застосував положення даної норми закону і призначив покарання, що перевищує дві третини максимального строку покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією цієї норми Закону, і цим допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено найбільш суворе покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років.

За таких обставин, максимальний строк покарання у виді обмеження волі, який можливо призначити обвинуваченому ОСОБА_12 за ч.2 ст.125 КК України в даному кримінальному провадженні не може перевищувати 1 року 4 місяців.

А тому, суд апеляційної інстанції, з урахуванням сукупності вищевказаних пом`якшуючих обставин, а також особи винного, який свою винуватість визнав повністю, в сукупності із встановленими судом першої інстанції обставинами провадження, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

Окрім того, апеляційний суд з урахуванням встановлених обставин, повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Правильним також при призначенні покарання є застосування місцевим судом положень ч.1 ст.70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень за принципом поглинання менш суворого покарання більш суворим), та положень ч.1 ст.71 КК України (призначення остаточне покарання за сукупністю вироків за принципом часткового приєднання покарання).

Таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення як ним самим так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також на думку апеляційного суду обґрунтованими є апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк відбуття призначеного покарання.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022 року, який ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27.04.2023 залишений без змін, за ч.4 ст.185 із застосуванням положень ст.ст.71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць (№0000727 від 31.05.2020).

З протоколу про затримання особи, засудженої за вчинення злочину від 02.06.2023 та листа ДУ «Луцький слідчий ізолятор» №224 від 19.07.2023 вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий на виконання вищевказаного вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022 для відбування покарання.

Встановлено і те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2023 обвинувачений ОСОБА_7 був тимчасово залишений в умовах ДУ «Луцький слідчий ізолятор» у зв`язку із розглядом кримінального провадження №0000794 від 21.03.2023, тобто того, що вирішується в даному провадженні, до прийняття судом кінцевого рішення.

Згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2023 кримінальні провадження №0000794 від 21.03.2023 за ч.4 ст.185 КК України та №0000517 від 17.05.2023 за ч.2 ст.125 КК України, об`єднані в одне провадження.

А тому, період з 02.06.2023 по 13.07.2023 включно не може вважатись строком попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в даному провадженні, оскільки цей період є строком відбування покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022.

Проте, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув та в порушення положень ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_11 у строк покарання в якості попереднього ув`язнення зарахував вказаний період (02.06.2023-13.07.2023), який фактично є строком відбування покарання за попереднім вироком від 22.12.2022, замість правильного зарахування з 14.07.2023, що охоплюється поняттям «попереднє ув`язнення» в даному провадженні виходячи із положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.72 КК України.

Зважаючи на усе викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.419 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного вироку в частині призначення обвинуваченому покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

В решті вирок суду в даному провадженні апеляційний суд залишає без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 615 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за:

- ч.2 ст.125 КК України з урахуванням ст.69-1 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 місяці.

- ч.4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2022, і остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 місяці.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14.07.2023 до моменту приведення цього вироку до виконання, з розрахунку відповідно до ч.5 ст.72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий

Судді