Дата документу 30.04.2024Справа № 554/7614/23
Провадження № 1-кп/554/466/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» квітня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава об?єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України,

ОСОБА_11 за ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває об?єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України.

В судовому засідання процесуальним прокурором ОСОБА_12 заявлені клопотання про обрання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту за місцем їх проживання з забороною покидати місце проживання у визначений період часу.

Клопотання обґрунтовані тим, що ухвалою суду відносно вказаних обвинувачених було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною покидати місце проживання у визначений період часу. З об?єктивних причин строк дії цього запобіжного заходу сплив. Оскільки, останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому вони, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, можуть ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення їм кримінального покарання за скоєні злочини, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких їм відомі, з метою зміни ними показів на їх користь, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому просить задовольнити подані ним клопотання в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник - адвокат ОСОБА_19 не заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Інші обвинувачені та їх захисники просили застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов?язання, зазначаючи, що після спливу попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, обвинувачені перебували без будь-якого запобіжного заходу і всі процесуальні обов`язки виконували в повному обсязі, жодних порушень не допускали, а тому, на їх думку, на сьогодні відсутні підстави для обрання домашнього арешту.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, що підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є та обставина, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України. Під час досудового розслідування до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, який ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави неодноразово продовжувався. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_11 може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочини, які йому інкриміновані, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини. Крім того, після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , останній переховувався від органів досудового розслідування, підозра була вручена його батькові, ОСОБА_11 був оголошений у розшук. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, просив змінити на домашній арешт за місцем проживання. Зазначив, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв?язки, цивільну дружину, двоє малолітніх дітей нього на вихованні, він офіційно працевлаштований. Від досудового розслідування, як зазначає прокурор, він не ухилявся. Після обшуку в квартирі, яку він винаймав з родиною, його виселили, тому він переїхав в АДРЕСА_1 в будинок своєї тітки, так як йому не було де жити. Після обшуку статусу підозрюваного він не мав. Тому, про те, що його розшукують він не знав, не від кого не ховався, від органу досудового розслідування не ухилявся. Весь час він мешкав зі своєю родиною, офіційно працював. Чому підозру вручили його батькові, з яким він вже 14 років не спілкується, йому не відомо. Просить врахувати всі ці обставини, оскільки йому треба працювати, щоб забезпечувати свою родину. Він не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти нові злочини.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_17 у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу просила відмовити, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_11 є раніше не судимою особою в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв?язки, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи в ТОВ «ТД «САТЕЛЛІТ» на посаді вантажника-експедитора, за місцем роботи характеризується позитивно. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є неспівмірним запобіжним заходом, потреба в якому вже відпала, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, суттєво зменшились, всі слідчі дії по кримінальному провадженню виконані, досудове розслідування завершено, сторона обвинувачення зібрала всі докази, допитала потерпілих, свідків тощо. Посилання прокурора, що ОСОБА_11 перебував в розшуку не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_11 не знав про кримінальне провадження відносно нього. ОСОБА_11 не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти нові злочини. Під час перебування в умовах СІЗО він не має стягнень, порушень не допускав. До всіх інших обвинувачених застосовані запобіжні заходи, не пов?язані з триманням під вартою. Крім того, сама тяжкість вчинених злочинів не може бути достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 , наполягає на продовженні тримання під вартою.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку обвинувачених та їх захисників, клопотання захисника ОСОБА_17 та думку обвинуваченого ОСОБА_11 , вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1, 5, 7 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу визначений ст. 193 КПК України.

Порядок розгляду клопотання про продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Порядок розгляду клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу визначений ст. 201 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_7 - за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_8 - за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_9 - за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_10 - за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 12.02.2024 року продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання у визначений період часу, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, тобто до 12 квітня 2024 року, включно.

На сьогодні до обвинувачених жодного запобіжного заходу не застосовано.

Під час вирішення клопотань про обрання запобіжних заходів до обвинувачених, суд виходить з того, що прокурором доведено наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Так, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, оскільки за злочини, які інкриміновані обвинуваченим, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, останні можуть ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення їм кримінального покарання за скоєні злочини. Також обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких та місця їх проживання їм відомі, з метою зміни ними показів на їх користь, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Доказів зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м?яких запобіжних заходів, або взагалі їх відсутність, суду не надано.

Крім того, кримінальне провадження по суті ще не розглядалось, потерпілі та свідки не допитувались, письмові таречові докази не досліджувались, процесуальні дії з цього приводу судом не здійснювались.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим свідчать про високий ступінь їх небезпечності для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Щодо доводів обвинувачених та їх захисників про можливість обрання особистого зобов?язання, то суд зазначає, що наявність у останніх постійного місця проживання, міцних соціальних зв?язків, працевлаштування, позитивних характеристик суд не ігнорує, проте в даному конкретному випадку доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Стороною захисту не було доведено нових обставин, які б свідчили про зменшення або взагалі відсутність встановлених ризиків по кримінальному провадженню, які б могли вплинути на можливість застосування до обвинувачених більш м?якого запобіжного заходу ніж домашній арешт. Крім того, виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, як раз і свідчить про дієвість застосованого щодо них раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Тому, з урахуванням вимог ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 181, 193 КПК України, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обставини вчинення ними вказаних злочинів, вагомість наявних доказів вчинення ними кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, враховуючи особу кожного з обвинувачених, а також відсутність даних про порушення ними процесуальних обов?язків за час перебування на домашньому арешті, що свідчить про дієвість раніше застосованого щодо них запобіжного заходу, суд приходить до висновку про необхідність застосування до них запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання у визначений період часу.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинувачених слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання у визначений період часу, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд враховує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.03.2024 року було продовжено строком на два місяці, тобто до 03.05.2024 року, включно.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 146 КК України, тобто у вчиненні умисних, тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, які вчинювались організованою групою, в умовах воєнного стану, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднані з насильством, небезпечним для життя та здоров?я осіб. За вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Повідомлення про підозру ОСОБА_11 вручалось його батькові ОСОБА_20 , у зв`язку з відсутністю ОСОБА_11 за місцем проживання.

07.06.2023 ОСОБА_11 оголошено в розшук.

07.06.2023 ухвалою слідчого судді надано дозвіл на затримання ОСОБА_11 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

08.08.2023 батькові ОСОБА_11 ОСОБА_20 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України.

26.10.2023 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_11 затримано за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

Таким чином, ОСОБА_11 з 07.06.2023 року по 26.10.2023 року перебував у розшуку.

Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що ОСОБА_11 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду.

Також наявні ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження, оскільки судовий розгляді кримінального провадження по суті не розпочався, потерпіли та свідки не допитувались, письмові та речові докази не досліджувались, процесуальні дії з цього приводу судом не здійснювались, а отже останній, з метою зміни показів потерпілими та свідками, може вдатися до відповідних дій та в чинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні і суд погоджується з доводами прокурора щодоїх наявності, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні заявленого прокурором клопотання, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі ОСОБА_21 проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, з плином часу продовження строку тримання під вартою заявника вимагає додаткового обґрунтування. Навіть якщо на початку були певні об`єктивні підстави тримання особи під вартою, після спливу певного періоду часу суд має надати інші підстави для продовження тримання під вартою.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

У рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Так, обвинувачений ОСОБА_11 є раніше не судимою особою в силу ст. 89 КК України, маж постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає у вказаному будинку разом з цивільною дружиною ОСОБА_22 та її неповнолітніми дітьми - ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачений утримує та виховує їх.

Згідно наданих стороною захисту документів, підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_11 разом з ОСОБА_22 та її неповнолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

Згідно наданих копій документів, вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , остання є тіткою обвинуваченого та не заперечує проти проживання ОСОБА_11 з родиною у даному будинку та відбування ним за вказаним місцем проживання домашнього арешту.

Також судом встановлено, що з листопада 2020 року ОСОБА_11 офіційно працевлаштований в ТОВ «ТД «САТЕЛЛІТ»», займає посаду вантажника-експедитора, за місцем роботи характеризується позитивно, як сумлінний та старанний працівник, що підтверджується копіями довідок та характеристик з місця роботи.

Вказане свідчить про наявність у обвинуваченого постійного доходу і законних засобів до існування.

Згідно характеристики ДУ «Полтавська установи виконання покарань №23», де зараз перебуває обвинувачений, за час перебування у вказаній установі ОСОБА_11 також характеризується задовільно.

Крім того, з кримінального провадження дійсно вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 тривалий час знаходиться під вартою, з незалежних від суду причин, а саме через складність кримінального провадження, з урахуванням великої кількості його учасників, судові засіданні доволі часто відкладаються, у зв?язку із неможливістю захисників приймати участь в судовому засіданні через зайнятість в інших судових процесах чи участі в проведенні невідкладних процесуальних діях, що впливає на розумність строків судового розгляду, а отже й на надмірне тривале тримання особи під вартою та свідчить про необхідність розгляду інших, альтернативних триманню під вартою, запобіжних заходів.

Також суд зазначає, що до інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні на даний час застосовано запобіжні заходи не пов?язані із триманням під вартою, останні свої процесуальні обов?язки не порушують, а прокурором не доведено, чому саме до ОСОБА_11 повинен бути застосований найсуворіший запобіжний захід.

Таким чином, при ухваленні вказаного рішення, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред?явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, існування ризиків, визначених в ч.1 ст. 177 КПК України, а також відсутності конкретних відомостей щодо спроб останнього ухилятися від суду, перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження в будь-який спосіб, порушувати процесуальні обов?язки, а тому, вважає, що, не зважаючи на серйозність висунутого обвинувачення та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим підстав для подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, суд не вбачає.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_11 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання у визначений період часу, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 201, 331, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання процесуального прокурора ОСОБА_12 про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_17 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_11 з-під варти після спливу строку дії попередньої ухвали від 05.03.2024 року, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цієї особи під вартою.

Клопотання процесуального прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_2 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_3 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_4 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_5 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_6 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані та проживають без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань. Крім того, у разі невиконання покладених на них цією ухвалою обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Визначити строк дії ухвали до 30 червня 2024 року, включно.

Полтавському РУП ГУНП в Полтавській області негайно поставити на облік обвинувачених, які будуть відбувати домашні арешти за адресами вказаними в ухвалі суду.

Копію ухвали направити учасникам кримінального провадження, до відома, а ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», Полтавському РУП ГУНП в Полтавській області для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 .

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_27