Справа №587/1013/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/225/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши, у режимі відео конференції, у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 23 червня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, українця, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_7 , в якій, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини на кваліфікацію своїх дій, обвинувачений просить вирок Сумського районного суду Сумської області від 23 червня 2022 року в частині призначеного йому покарання змінити, застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.2ст.185 КК Україниу виді 1 року позбавлення волі;

-за ч.3ст. 185 КК Україниу виді 3 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року, більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироку законної сили.

На підставі ч. 5ст.72КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 травня 2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3595 грн. 90 коп. витрат, пов`язаних з проведенням судово-товарознавчих експертиз.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що обставини, які обтяжують його покарання, судом встановлені не були, а були встановлені обставини, які пом`якшують покарання, а саме, визнання ним вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочині, часткове відшкодування шкоди, крім того, тяжких наслідків від його дій не настало, тобто, були підстави для призначення йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі, а не позбавлення волі, як призначено судом.

При цьому, апелянт просить врахувати, його молодий вік, а також те, що відбувати покарання у виді позбавлення волі, згідно оскаржуваного вироку, йому прийдеться у Харківській виправній колонії, де відбуваються воєнні дії.

Згідноз вироком, 18 лютого 2021 року, приблизно о 22 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись вдома у свого батька ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив на холодильнику в кухні грошові кошти і в цей час в нього виник умисел на заволодіння вказаними грошима. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, самостійно, повторно, ОСОБА_7 підійшов до холодильника, на якому лежали грошові кошти в сумі 100 доларів США та 3000 грн., що належать ОСОБА_9 , та поклав їх до кишені. Після чого ОСОБА_7 покинув вказаний будинок, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 5790 грн.

Не зупиняючись на скоєному, 28 лютого 2021 року, приблизно о 14 год. 40 хв., ОСОБА_7 , знаходячись поблизу дитячого майданчика біля будинку № 39 по вул. Центральна в смт. Степанівка, Сумського району, побачив громадянку ОСОБА_11 , яка знаходилась на вказаному майданчику та розмовляла по мобільному телефону, і в цей час у нього виник умисел на заволодіння вказаним мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, самостійно, повторно, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 , і під приводом подзвонити знайомому, попрохав у останньої належний їй мобільний телефон «XiaomiRedmi 6»,на що вона погодилась та передала телефон ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_7 почав набирати номер і відійшов з телефоном від дитячого майданчика та зник з поля зору ОСОБА_11 . В подальшому ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши, таким чином, матеріальної шкодиу розмірі 2033 грн.

Також, 04 березня 2021 року, приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та маючи при собі раніше заготовлені ключі від замків вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , в якій зберігається майно, що належить ОСОБА_12 , вирішив незаконно заволодіти чужим майном, шляхом проникнення до вказаної квартири. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, самостійно, маючи на меті незаконне, таємне, викрадення чужого майна, скориставшись тим, що сторонні особи в полі його зору відсутні, тобто розуміючи, що його дії є таємними, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , шляхом відчинення дверей, проник до вказаної квартири, звідки викрав належне ОСОБА_12 майно. Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном покинув квартиру та розпорядився ним на власний розсуд. Таким чином, умисними протиправними діями ОСОБА_7 ОСОБА_12 завдано матеріальної шкоди на суму 9564 грн.

Не зупиняючись на скоєному, 05березня 2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_5 , побачив автобус БАЗ А08111, д.н.з. НОМЕР_1 і розуміючи, що в салоні можуть зберігаються грошові кошти та інше майно, вирішив їх викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, діючи умисно, самостійно, повторно, ОСОБА_7 , шляхом відчинення передніх водійських дверцят, проник до салону вказаного автобуса, звідки викрав грошові кошти в сумі 300 грн., що належать ОСОБА_13 ,після чого покинув салон автобуса, і, в подальшому, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши, таким чином, останньому матеріальної шкоди у розмірі 300 грн.

Не зупиняючись на вчиненому ОСОБА_7 , 05 березня 2021 року, приблизно о 22 год. 30 хв., знаходячись поблизу будинку №3 по вул. Садовій вс. Сад, Сумського району, побачив автобус ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_2 і розуміючи, що в салоні можуть зберігаються грошові кошти та інше майно, вирішив їх викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, діючи умисно, самостійно, повторно, ОСОБА_7 , шляхом відчинення передніх водійських дверцят проник до салону автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. НОМЕР_2 звідки викрав грошові кошти в сумі 600 грн. та належне ОСОБА_13 майно, після чого покинув салон вказаного автобуса,і, в подальшому, викраденим майном розпорядився на власний розсуд,спричинивши, таким чином, останньому матеріальної шкоди на загальну суму 1199 грн.

Крім того, 09 березня 2021 року, приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходячись поблизу будинку №38 по вул. Центральній в смт. Степанівка, Сумського району, побачив автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 і розуміючи, що в салоні може зберігатись майно, вирішив його викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, діючи умисно, самостійно, повторно, ОСОБА_7 , шляхом відчинення кришки багажника проник до багажного відділення вказаного автомобіля, звідки викрав майно, що належать ОСОБА_14 , після чого покинув вказане місце, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши, таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_14 матеріальної шкоди на суму 4922 грн.

Не зупиняючись на скоєному, 13 березня 2021 року, приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходячись вдома у свого знайомого ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_6 побачив у останнього мобільний телефон і в цей час в нього виник умисел на заволодіння вказаним мобільним телефоном, шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, самостійно, повторно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_7 під приводом подзвонити хворій бабусі попрохав у ОСОБА_15 належний йому мобільний телефон «HuaweiHonor 10 Lite, на що останній погодився, передав його ОСОБА_7 , який почав набирати номер телефону та вийшов за межі квартири з вказаним телефоном. В подальшому ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши, таким чином, своїми умисними протиправними діями матеріальної шкодина суму 2750 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка вважала вирок суду законними та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення заперечила щодо вимог апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Крім того, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 ні самим обвинуваченим, ні його захисником, також оскаржена не була, а тому керуючись ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, тобто, лише в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, з яких злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими, а злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким.

Крім того, суд врахував і особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин.

Також, судом було враховано і те, що матеріальна шкода, завдана протиправними діями ОСОБА_7 , є не значною і викрадене майно частково повернуто потерпілим, які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, цивільні позови не заявляли.

При цьому, ті обставини, що ОСОБА_7 свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі, частково відшкодував шкоду, судом були визнані як такі, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, а обставини, які обтяжують покарання,встановлені не були.

Саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах його ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкцій інкримінованих останньому злочинів, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі і ставити під сумнів правильність таких висновків підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів зауважує, що остаточне покарання ОСОБА_7 було призначено за сукупністю злочинів і є фактично мінімальним, а тому, вважати таке покарання суворим підстави також відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що питання можливості призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, про що останній зазначає в апеляційній скарзі, було предметом розгляду суду першої інстанції, і обставин, за яких обвинуваченому можливо було б призначити більш м`яке покарання, ніж передбаченого законом, встановлено не було.

Визнання ОСОБА_7 вини, його щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування шкоди, відсутність тяжких наслідків від його дій, на що останній посилається в апеляційній скарзі, як на підстави для призначення йому покарання у виді обмеження волі, були враховані судом при призначенні покарання у мінімальному розмірі, встановленому санкціями інкримінованих йому злочинів, а додаткові обставини,за яких можливо було б призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, ніж передбачено законом, в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того,враховуючи особу обвинуваченого, який є особою раніше неодноразово засудженою, в тому числі і до покарання у виді позбавлення волі, та який на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини, кількість їх епізодів та фактичні обставини їх вчинення, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки, навіть не зважаючи на наявність вищезазначених пом`якшуючих обставин, обставини справи свідчать про недостатність факторів, знижуючих ступінь тяжкості злочинів, за наявності яких можливо було б застосувати вказану норму закону.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, з якими Закон пов`язує саме призначення покарання та дійшов вірного висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що покарання саме у виді позбавлення волі буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і підстави для заміни такого покарання на більш м`яке, як просить обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, в даному конкретному випадку відсутні.

Що стосується доводів апелянта про те, що відбувати покарання у виді позбавлення волі, згідно оскаржуваного вироку, йому прийдеться у Харківській виправній колонії, де відбуваються воєнні дії, то колегія суддів вважає їх безпідставними, необґрунтованими та передчасними, крім того, звертає увагу на те, що суд жодним чином не впливає на визначення порядку та умов виконання призначеного за вироком покарання.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстав для його змінита призначення покарання у виді обмеження волі, як просить апелянт,під час апеляційного перегляду, не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 23 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4