Справа № 136/2121/23
провадження №1-кп/136/99/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000318 від 26.09.2023, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Липовець Липовецького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , проживаючи на одній території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільно з колишньою дружиною ОСОБА_5 , будучи пов`язаний із останньою спільним побутом, у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» перебуваючи з 09.10.2022 року по теперішній час у ВП АДРЕСА_2 на превентивному обліку як кривдник за вчинення ним домашнього насильства, на шлях виправлення не став та систематично продовжує вчиняти домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично, а саме - 08.10.2022, 11.12.2022, 07.04.2023 та 09.06.2023 вчиняв відносно своєї колишньої дружини акти психологічного домашнього насильства, що призвело до моральних страждань, що підтверджено постановами Липовецького районного суду в справах про адміністративні правопорушення за № 136/1518/22 від 12.10.2022 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, № 136/20/23 від 06.01.2023 за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та №136/664/23 від 14.04.2023 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та №136/1008/23 від 27.06.2023 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Незважаючи на викладене та достеменно розуміючи наслідки своїх протиправних дій ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на систематичне заподіяння психологічних страждань своїй колишній дружині ОСОБА_5 , діючи умисно 24.09.2023 приблизно 19.00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, знову вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , яке виразилось у систематичних словесних образах, погрозах, залякуваннях, внаслідок чого у потерпілої виникли зміни в емоційному стані, індивідуально - психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (систематичне вчинення насильства в сім`ї з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_4 ), що у сукупності є психотравмувальною для ОСОБА_5 та завдає останній моральних страждань що підтверджується висновком експерта № 6374/23-21 від 30.10.2023 за результатами судової психологічної експертизи.

Такі умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України визнав у повному обсязі при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому розкаявся. Суду пояснив, що дійсно раніше він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою вони проживають в одному обійсті. 24.09.2023, приблизно о 19.00 годин, між ними знову виникла сварка на ґрунті ревнощів. В ході сварки він висловлював на адресу потерпілої образи та погрози, тобто вчергове вчинив домашнє насильство.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду кримінального провадження до суду не з`явилась. Надала суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутність сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України та ухвалив дослідити докази, обмежившись показами обвинуваченого, а також письмовими доказами, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою кваліфіковано його діяння у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Разом із тим, з урахуванням щирого каяття обвинуваченого, відсутності претензій з боку потерпілої, особи обвинуваченого, його поведінку за час судового розгляду та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, що передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази відсутні, питання про долю процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.

Керуючись ст.126-1 КК України, ст.ст. 368, 374, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 13143 (тринадцять тисяч сто сорок три) грн 90 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення, а учаснику провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1