Єдиний унікальний номер судової справи 462/4150/24
Номер провадження 1-кп/462/443/24
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000162 від 26.03.2024 року відносно:

ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яворів, Львівської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, кухаря їдальні взводу забезпечення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Рух справи в суді.

17.05.2024 року (вх. № 11916) з Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000162 від 26.03.2024 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, цифровий носій (а.с. 3-7, 8-9, 11, 12).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с. 13).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.05.2024 року справу призначено до підготовчого судового розгляду (а.с. 14).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 року постановлено відкласти підготовче судове засідання у кримінальному провадженні та у підготовче судове засідання здійснено привід обвинуваченого (а.с. 20-21).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.07.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він у порушення вимог ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 12, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою придбання та подальшого зберігання психотропної речовин без мети збуту, 25.03.2024 року, близько 17 год. 50 хв., перебуваючи біля лісосмуги, що поблизу вул. Північна Залізничного р-ну м. Львова, використовуючи раніше отриману інформацію про місце розташування закладки психотропної речовини, придбав шляхом віднайдення зіп-пакету з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP масою 0, 3885 грам, який помістив до правої кишені своїх штанів та зберігав при собі, без мети збуту.

У подальшому, 25.03.2024 року, близько 17 год. 53 хв., біля будинку № 1а, що по вул. Північна Залізничного р-ну м. Львова працівниками Національної поліції у порядку ст. 31, 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію» перевірено документи та проведено поверхневу перевірку солдата ОСОБА_4 у ході якої останній повідомив про наявну у нього особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено. В ході огляду місця події солдатом ОСОБА_4 добровільно видано уповноваженим працівникам Національної поліції зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якого заборонено PVP, загальна маса якої становить 0, 3885 грам.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Щодо позиції обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Щодо позиції сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягав на вказаній кваліфікації дій обвинуваченого, просив суд визнати його винним у вчиненні незаконного придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у межах санкцій вказаної частини статті.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченої.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Так, показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Отже при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: дані про особу обвинуваченого, який перебуває на військовій службі на посаді кухаря їдальні взводу забезпечення медичної роти у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, який на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, класифікацію за ст. 12 КК України (яке є кримінальним проступком), особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді штрафу, що відповідатиме поняттю та меті покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3 029 грн. 12 коп., за результатами проведення вказаної судової експертизи, висновок експерта № СЕ-19/114-24/6919-НЗПРАП від 09.04.2024 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку суду не обраний, підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп., за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів (Висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/114-24/6919-НЗПРАП від 09.04.2024 року).

Речові докази у кримінальному провадженні:

-спец-пакет НДЕКЦ «Експертна служба» № 3051259 в якому міститься зіп-пакет із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору невідомого походження PVP масою 0, 3885 грама знищити.

Порядок оскарження вироку, набрання ним законної сили та отримання копії вироку.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

З текстом судового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 02.07.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1