ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1533/24 Справа № 204/1838/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

особи, щодо якої розглядається

питання про зміну застосованих

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну застосування щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

примусових заходів медичного характеру, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України" про зміну застосованих примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що приймаючи до уваги досліджені матеріали особової справи, висновок комісії лікарів психіатрів, зміст якого не відповідає фактичним обставинам, які встановлені в судовому засіданні, а саме відсутнє усвідомлення свого хворобливого стану, тяжкості скоєного та наявності позитивних соціально-терапевтичних настанов на майбутнє, а також думку прокурора, захисника та пояснення, надані представником установи, ОСОБА_7 в судовому засіданні, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, оскільки усунення чинників особливої небезпеки ОСОБА_7 не є тривалим.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою задоволити заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну застосованих примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд не взяв до уваги висновок комісії лікарів психіатрів, згідно якого на тлі медикаментозної терапії в поєднанні з комплексом реабілітаційних заходів психічний стан ОСОБА_7 покращився та залишається стабільним протягом тривалого часу, для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру та проведення реабілітаційних заходів може бути переведений до відділення з посиленим наглядом закладу з надання психіатричної допомоги.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та особа, щодо якої вирішується питання про зміну застосованих примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 514 КПК України, ч. 1 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно Закону метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК України, запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 92 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2015 року метою застосування примусових заходів медичного характеру є не лише лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, а також й запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь.

У разі застосування судом до особи примусових заходів медичного характеру із госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України та при розгляді заяви на предмет продовження таких, відповідно до вимог ст. 95 КК України, суд може прийняти одне з трьох рішень, а саме продовжити, змінити або припинити особі примусові заходів медичного характеру.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Із 11 березня 2016 року у Дніпровській філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України" виконуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом щодо ОСОБА_7 , які застосовані до останнього ухвалою Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року.

23 лютого 2024 року представник Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України" звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну раніше застосованих до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом на примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, надавши на обгрунтування своїх доводів висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, №171 від 20 лютого 2024 року.

Так, із висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, №171 від 20 лютого 2024 рокувбачається, що на тлі медикаментозної терапії в поєднанні з комплексом реабілітаційних заходів психічний стан покращився та залишається стабільним протягом тривалого часу, що виражається у зовні спокійній, упорядкованій поведінці, відсутністю агресивних та аутоагресивних тенденцій, галюцинаторно-параноїдної симптоматики. Сформувалось формально вірне відношення до свого стану і скоєного та позитивні соціально-терапевтичні настанови на майбутнє. Відповідно до шкали HCR-20: ризик насильства у майбутньому середній. Враховуючи вищевикладене комісія лікарів-психіатрів дійшла до висновку, що у теперішній час пацієнт особливої небезпеки для оточуючих не становить, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує.

На переконання апеляційного суду даний висновок комісії лікарів психіатрів є належним чином обґрунтований, складений у відповідності до вимог Закону України та не викликає сумнівів у його правильності, такий, що підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві представника закладу з надання психіатричної допомоги.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_9 підтримав заяву та просив її задовольнити, змінити застосування примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом на надання застосування примусових заходів медичного характеру із посиленим наглядом.

Відповідно до вимог ст. 92 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2015 року, метою застосування примусових заходів медичного характеру є не лише лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, а також й запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь.

Згідно із ч. 2 ст. 514 КПК України зміна або припинення примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Враховуючи тривалість застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, анамнез його хвороби, та те, що на цей час особливої суспільної небезпеки він не представляє, продовження примусового медичного лікування у психіатричному закладі із суворим наглядом не потребує, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції у даному випадку неправомірно не прийняв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №171 від 20 лютого 2024 рокута для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру і проведення комплексу реабілітаційних заходів ОСОБА_7 може бути переведений у заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Відтак, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 401, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» задовольнити.

Змінити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року, стосовно ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворого нагляду на посилений.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4