Провадження № 1-кп/127/594/21

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000406 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Кожанка Фастівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше несудимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , в лютому 2020 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і знаходилось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , надаючи послуги по ремонту та виготовленню виробів з дорогоцінних металів, зустрів ОСОБА_6 .

В ході розмови ОСОБА_6 висловила ОСОБА_4 своє бажання виготовити сережки із золота 585 проби, на що ОСОБА_4 запропонував свої послуги та погодився виготовити дану ювелірну прикрасу за невеликий проміжок часу.

В подальшому, 14.02.2020 приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і розташовувалось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись жагою до легкої наживи та протиправного збагачення, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, з корисливих спонукань, маскуючи свої дії бажанням допомогти ОСОБА_6 , використовуючи довірливі відносини із останньою, шляхом зловживання довірою, під приводом виготовлення ювелірної прикраси, а саме золотих сережок, отримав від ОСОБА_6 золото 585 проби у брухті вагою 6,178 грам.

Згідно з довідкою № 61-0037/25360 від 25.03.2021, виданою Національним банком України, станом на 14.02.2020 один грам золота 585 проби становив 709,86 гривень.

Так, ОСОБА_4 , заволодівши брухтом золота ОСОБА_6 585 проби вагою 6,178 грама, в подальшому взяті на себе зобов`язання не виконав, золото власниці не повернув, а натомість привласнив його та в подальшому, не маючи на меті його повернення, розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4385 (чотири тисячі триста вісімдесят п`ять гривень) 50 копійок.

Крім цього, ОСОБА_4 , в березні 2020 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і знаходилось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , надаючи послуги по ремонту та виготовленню виробів з дорогоцінних металів, зустрів ОСОБА_7 .

В ході розмови ОСОБА_7 висловила ОСОБА_4 своє бажання виготовити подарунок своєму внуку, а саме ланцюжок на шию із золота 585 проби, на що ОСОБА_4 запропонував свої послуги та погодився виготовити дану ювелірну прикрасу за невеликий проміжок часу.

В подальшому, 05.03.2020, точний час не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і розташовувалось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись жагою до легкої наживи та протиправного збагачення, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, з корисливих спонукань, маскуючи свої дії бажанням допомогти ОСОБА_7 , використовуючи довірливі відносини із останньою, шляхом зловживання довірою, під приводом виготовлення ювелірної прикраси, а саме золотого ланцюжка на шию, отримав від ОСОБА_7 золото 585 проби у брухті вагою 25,55 грам.

Згідно з довідкою № 61-0037/25360 від 25.03.2021, виданою Національним банком України, станом на 05.03.2020 один грам золота 585 проби становив 753,63 гривень.

Так, ОСОБА_4 , заволодівши брухтом золота ОСОБА_7 585 проби вагою 25,55 грама, в подальшому взяті на себе зобов`язання не виконав, золото власниці не повернув, а натомість привласнив його та в подальшому, не маючи на меті його повернення, розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 19255 (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 25 копійок.

Крім цього, ОСОБА_4 , в березні 2020 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і знаходилось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , надаючи послуги по ремонту та виготовленню виробів з дорогоцінних металів, зустрів ОСОБА_8 .

В ході розмови ОСОБА_8 висловив ОСОБА_4 своє бажання виготовити перстень із золота 585 проби, на що ОСОБА_4 запропонував свої послуги та погодився виготовити дану ювелірну прикрасу за невеликий проміжок часу.

В подальшому, 16.03.2020, точний час не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і розташовувалось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись жагою до легкої наживи та протиправного збагачення, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, з корисливих спонукань, маскуючи свої дії бажанням допомогти ОСОБА_8 , використовуючи довірливі відносини із останнім, шляхом зловживання довірою, під приводом виготовлення ювелірної прикраси, а саме золотого перстня, отримав від ОСОБА_8 золото 585 проби у брухті вагою 12,05 грам.

Згідно з довідкою № 61-0037/25360 від 25.03.2021, виданою Національним банком України, станом на 16.03.2020 один грам золота 585 проби становив 764,30 гривень.

Так, ОСОБА_4 , заволодівши брухтом золота ОСОБА_8 585 проби вагою 12,05 грама, в подальшому взяті на себе зобов`язання не виконав, золото власнику не повернув, а натомість привласнив його та в подальшому, не маючи на меті його повернення, розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 9209 (дев`ять тисяч двісті дев`ять) гривень 80 копійок.

Крім цього, ОСОБА_4 , в травні 2020 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і знаходилось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , надаючи послуги по ремонту та виготовленню виробів з дорогоцінних металів, зустрів ОСОБА_9 .

В ході розмови ОСОБА_9 висловив ОСОБА_4 своє бажання виготовити ланцюжок із золота 585 проби, на що ОСОБА_4 запропонував свої послуги та погодився виготовити дану ювелірну прикрасу за невеликий проміжок часу.

В подальшому, 19.05.2020 приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і розташовувалось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись жагою до легкої наживи та протиправного збагачення, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, з корисливих спонукань, маскуючи свої дії бажанням допомогти ОСОБА_9 , використовуючи довірливі відносини із останнім, шляхом зловживання довірою, під приводом виготовлення ювелірної прикраси, а саме золотого ланцюжка, отримав від ОСОБА_9 золото 585 проби у брухті вагою 11,1 грам.

Згідно з розпорядженням виданим Національним банком України від 19.05.2020, станом на 19.05.2020 один грам золота 585 проби становив 859,13 гривень.

Так, ОСОБА_4 , заволодівши брухтом золота ОСОБА_9 585 проби вагою 11,1 грама, в подальшому взяті на себе зобов`язання не виконав, золото власнику не повернув, а натомість привласнив його та в подальшому, не маючи на меті його повернення, розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 9536 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 34 копійки.

Крім цього, ОСОБА_4 , в серпні 2020 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і знаходилось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , надаючи послуги по ремонту та виготовленню виробів з дорогоцінних металів, зустрів ОСОБА_10 .

В ході розмови ОСОБА_10 висловив ОСОБА_4 своє бажання виготовити бусинку із золота 585 проби, на що ОСОБА_4 запропонував свої послуги та погодився виготовити дану ювелірну прикрасу за невеликий проміжок часу.

В подальшому, 28.08.2020 приблизно о 16:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, що було ним пристосоване для ремонту та виготовлення ювелірних виробів і розташовувалось на першому поверсі ТРЦ «Мегамолл», що розташований по АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись жагою до легкої наживи та протиправного збагачення, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, з корисливих спонукань, маскуючи свої дії бажанням допомогти ОСОБА_10 , використовуючи довірливі відносини із останнім, шляхом зловживання довірою, під приводом виготовлення ювелірної прикраси, а саме золотої бусинки, отримав від ОСОБА_10 золото 585 проби у брухті вагою 6,46 грам.

Згідно з довідкою № 61-0037/25360 від 25.03.2021, виданою Національним банком України, станом на 28.08.2020 один грам золота 585 проби становив 982,13 гривень.

Так, ОСОБА_4 заволодівши брухтом золота ОСОБА_10 585 проби вагою 6,46 грама, в подальшому взяті на себе зобов`язання не виконав, золото власнику не повернув, а натомість привласнив його та в подальшому, не маючи на меті його повернення, розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6344 (шість тисяч триста сорок чотири) гривні 55 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду повідомив, що є фізичною особою-підприємцем, працює ювеліром з 1994 року. Мав дві ліцензії на обробку дорогоцінного металу та дорогоцінного каміння. В основному займався ремонтом ювелірних виробів, а також виготовляв ювелірні вироби із золота та срібла. Спочатку працював в ТРЦ Sky Park, деякі замовлення по епізодах брав звідси, а потім переїхав на нову точку роботи в ТРЦ Мегамолл. Також обвинувачений зауважив, що з певними потерпілими по даному кримінальному провадженню був знайомий ще задовго до цих подій та перебував з ними в дружніх стосунках. Акцентував увагу суду на тому, що завершити вчасно виконання замовлень не мав можливості в силу незалежних від нього обставив. Зазначив, що в той період якраз розпочалась епідемія COVID-19 і він тривалий час не мав можливості працювати, не мав доступу до своїх інструментів та обладнання. Звертав увагу суду на те, що зі всіма своїми замовниками постійно підтримував контакт, його телефон завжди був увімкнений. Грошей на перед за виконану роботу в жодного із замовників ніколи не брав. ОСОБА_4 також повідомив, що окрім того, на початку літа у нього захворів батько, а саме пережив інсульт, в зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги, тому йому довелось за ним доглядати. Також обвинувачений повідомив, що коли зрозумів, що по строках не зможе вчасно виконати замовлення клієнтів, тому домовився зі своїм знайомим ОСОБА_11 , який працював на ОСОБА_12 ринку і мав доступ до свого обладнання та інструментів, про те, що останній за певну плату завершить виконання цих замовлень. ОСОБА_11 обвинувачений передав заготовки і лом своїх замовників, однак останній захворів і протягом двох місяців лікувався, а пізніше, коли вийшов після лікування на роботу, у нього трапився інсульт, і у віці 40 років він помер. Золото залишилось у нього. Пізніше дружина ОСОБА_11 повернула йому частину золотих виробів. Що стосується епізоду з потерпілою ОСОБА_13 , то остання постійно перебувала за кордоном та приїздила дуже рідко, тому говорила, що можна не поспішати з виконанням її замовлення.

Також обвинувачений зазначив, що визнає факт того, що потерпілі передавали йому дорогоцінні метали для виготовлення з них певних ювелірних виробів, взамін він надавав останнім розписки та квитанції. Також обвинувачений зазначив, що в момент отримання золота (лому) для виконання робіт мети привласнити це майно та не виконати замовлення у нього не було. Відтак обставини визнає, однак не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Вважає, що це зобов`язальні відносини, які є цивільно-правовими, оскільки з шести епізодів п`ять потерпілих є його давніми знайомими. До цих подій не був знайомий лише з ОСОБА_14 . А невиконання замовлень в домовлені строки пояснює обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами). ОСОБА_4 також акцентував увагу суду на тому, що весь цей час ні від кого не ховався та з потерпілими по даному кримінальному провадженні постійно був на зв`язку.

Просив суд пред`явлені до нього позовні заяви залишити без розгляду у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, вважає що між ОСОБА_4 та потерпілими склалися саме цивільно-правові зобов`язальні відносини. Обґрунтовує своє твердження тим, що ОСОБА_4 зареєстрований як ФОП. Окрім того, для здійснення своєї господарської діяльності на законних підставах орендував приміщення в ТРЦ, після отримання замовлень та прийняття золота всім потерпілим видавав відповідні квитанції за його підписом, тому в його діях жодних протиправних намірів не було. Крім того, весь час ОСОБА_4 залишався в місті, ні від кого не переховувався, а постійно був на зв`язку. Також зауважила, що всі потерпілі, крім ОСОБА_8 , є його давніми знайомими, з якими він перебував в приязних відносинах. Невиконання ОСОБА_4 в обумовленні строки замовлень пов`язане саме з форс-мажорними обставинами, оскільки спочатку в Україні були введені карантинні обмеження, пов`язані з COVID-19, в зв`язку з чим ТРЦ тривалий час був закритий і ОСОБА_4 не мав доступу до свого обладнання та інструментів, а в подальшому через повномасштабне вторгнення РФ на територію України. Окрім того, у ОСОБА_4 склались складні життєві обставини, він тривалий час змушений був доглядати за своїм хворим батьком, оскільки більше нікому було це зробити. У 2021 році батько ОСОБА_4 ОСОБА_15 помер. Намагаючись якось вирішити питання з потерпілими ОСОБА_4 навіть попросив свого знайомого закінчити виготовлення замовлень, однак знайомий помер, а дружина знайомого лише через деякий час віднайшла деякі золоті вироби і повернула їх ОСОБА_4 . Також захисник акцентувала увагу суду на тому, що наразі ОСОБА_4 розрахувався із усіма потерпілими, крім ОСОБА_8 , оскільки останній відмовляється з ним контактувати і запропоновані йому в якості компенсації грошові кошти в сумі 15000 грн брати не хоче. Інші ж потерпілі будь-яких претензій до ОСОБА_4 не мають і у своїх заявах просять не притягувати його до кримінальної відповідальності. Окрім того, захисник звертала увагу суду на те, що замовлення ОСОБА_8 було виконане ОСОБА_4 частково, а саме був виготовлений золотий перстень з ініціалами «BY», однак неінкрустований чорним камінням, яке через карантинні обмеження не змогли вчасно доставити постачальники. Всі ці обставини свідчать про те, що між ОСОБА_4 та потерпілими склалися саме цивільно-правові зобов`язальні відносини, в зв`язку з чим в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України. Зважаючи на вищевикладене захисник просила виправдати свого підзахисного ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що раніше була знайома зі ОСОБА_4 . Також повідомила, що у лютому 2020 року прийшла до ОСОБА_4 в ТРЦ «Мегамолл», що розташований по вулиці 600-річчя, 17 в місті Вінниці для того, щоб зробити замовлення. У ОСОБА_4 в приміщенні ТРЦ була невеличка майстерня, на якій розміщувалась реклама та номер телефону. Принесла йому власний брухт золота, вагою приблизно 6 г, з якого він мав виготовити золоті сережки. Потерпіла акцентувала увагу суду на тому, що в момент передачі ОСОБА_4 золота останній запевняв її що виконає замовлення приблизно за два тижні. В домовлений термін ОСОБА_4 замовлення не виконав, після чого постійно були лише виправдання та обіцянки. ОСОБА_6 звертала увагу суду на те, що періодично телефонувала та приходила в ТРЦ «Мегамолл» до ОСОБА_4 для того, щоб з`ясувати на якому етапі виконання знаходиться її замовлення. ОСОБА_4 відповідав, що ще нічого не зробив, що рівень складності високий, потім говорив що в країні COVID-19, тому не встигає. Тоді, щоб залагодити питання, золото повернути не пропонував, також не пропонував іншим чином відшкодувати його вартість, а лише постійно переносив виконання замовлення на невизначений термін. В подальшому ОСОБА_4 вимкнув телефон і зв`язатись з ним вона уже не могла, тому такі його дії сприйняла як відмову.

В подальшому 27.08.2023 ОСОБА_6 звернулась до суду з письмовою заявою, в якій повідомила, що ОСОБА_4 відшкодував їй грошовими коштами вартість переданого йому золота вагою 6,178 г, тому заявлені до нього позовні вимоги просила залишити без розгляду.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду повідомив, що знайомий зі ОСОБА_4 приблизно з 2013 року, познайомилися через спільних знайомих. Потерпілий зауважив, що знав, що ОСОБА_4 ювелір, оскільки його знайомому обвинувачений виготовляв ювелірні прикраси. І крім того, до початку введення карантинних обмежень, пов`язаних з COVID-19 він сам неодноразово замовляв у ОСОБА_4 виготовлення ювелірних виробів, тоді питань не виникало. Також потерпілий повідомив, що у травні 2020 року його дружина попросила його замовити для неї виготовлення золотого ланцюжка з її власного золота. Тому 19.05.2020 він домовився зі ОСОБА_4 про виготовлення такого виробу, тоді й, у присутності своєї дружини та знайомого ОСОБА_16 , передав йому брухт золота вагою 11,1 г. Натомість ОСОБА_4 видав йому товарний чек. За виріб мав заплатити ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2000 грн. Також повідомив, що в той час майстерня ОСОБА_4 знаходилась в приміщенні ТРЦ «Мегамолл», що розташований по вулиці 600-річчя, 17 в місті Вінниці. Потерпілий акцентував увагу суду на тому, що виконати це замовлення ОСОБА_4 обіцяв йому до «Зелених свят», тобто до середини червня. Також потерпілий повідомив, що після сплину зазначеного часу він звернувся до ОСОБА_4 з питанням, чому замовлення ще не готове, на що ОСОБА_4 попросив дати йому ще два тижні, пояснюючи, що не встиг, потім попросив ще місяць і т. д. У липня 2020 року на вимогу повернути брухт золота ОСОБА_4 відповів, що ланцюжок вже майже готовий, потрібно лише зробити застібку, тому потрібно ще кілька днів зачекати. Знову все затягнулось. Потерпілий зауважив, що в той період вже бачив інших обурених людей біля майстерні обвинуваченого. Також зазначив що приблизно у вересні жовтні 2020 року ОСОБА_4 в ТРЦ «Мегамолл» уже не було, тоді йому довелось його розшукувати. Коли вже самостійно знайшов ОСОБА_4 , то просив його повернути золото, пояснював, що воно цінне для дружини, оскільки було їй подароване. ОСОБА_4 повторював одне й те ж, що, то він хворів, то його батько захворів та золото не повертав. ОСОБА_9 звертав увагу суду на те, що востаннє спілкувався з обвинуваченим в листопаді 2021 року.

В подальшому 10.04.2024 ОСОБА_9 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій повідомив, що ОСОБА_4 на теперішній час взяті на себе зобов`язання виконав та виготовив золотий ланцюжок типу «якір», який він йому замовляв, тому заявлені до нього позовні вимоги просив залишити без розгляду. До кримінальної відповідальності ОСОБА_4 просив не притягувати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду повідомив, що у 2020 році вирішив замовити виготовлення для себе золотої печатки з вигравіюванням власних ініціалів. В ТРЦ «Мегамолл», що розташований по вулиці 600-річчя, 17 в місті Вінниці, йому порадили звернутися до місцевого ювеліра, яким був ОСОБА_4 . Останній пообіцяв виконати замовлення швидко та недорого, лише за 1000 грн. Потерпілий зауважив, що для виготовлення виробу передав обвинуваченому власний брухт золота вагою приблизно 12 г. Окрім того, віддав ОСОБА_4 на ремонт золотий кулон «рак», вагою приблизно 0,5 г. ОСОБА_4 натомість надав йому товарний чек, в якому були прописані вага, вартість робіт та назва виробів. Терміни виконання замовлення обговорювались усно. ОСОБА_4 обіцяв виконати замовлення протягом 2-3 тижнів, пізніше відтермінував ще на місяць, обґрунтовуючи різними причинами, а потім взагалі зник. Потерпілий зауважив, що намагався самостійно розшукати обвинуваченого через адміністрацію ТРЦ «Мегамолл», однак там йому повідомили, що розірвали угоду зі ОСОБА_4 . Потерпілий акцентував увагу суду на тому, що лише після того, як обвинувачений почав уникати зустрічей з ним, змушений був звернутися до правоохоронних органів. Також ОСОБА_8 зазначив, що після того, як звернувся в правоохоронні органи ОСОБА_4 скидав йому в повідомленні фото золотої печатки, схожої на ту, яку він замовляв. Вказана печатка ще не була інкрустована камінням, як домовлялися. В подальшому ні виріб, ні золотий брухт ОСОБА_4 не повернув. Окрім того, потерпілий акцентував увагу суду на тому, що спочатку ще вагався, кому з ювелірів доручити таке замовлення, однак потім сам ОСОБА_4 зателефонував йому та переконував, що може виконати виріб швидше і дешевше за інших.

Заявлений до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов підтримав в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду повідомив, що знайомий зі ОСОБА_4 ще з початку 1990 років, між ними були дружні відносини. Також потерпілий повідомив, що в серпні 2020 року, коли був період карантинних обмежень у зв`язку з COVID-19, йому зателефонував ОСОБА_4 і попросив найти для нього замовників, бо він без роботи. Тоді потерпілий сам вирішив замовити у ОСОБА_4 для своєї дружини золотий кулон з молитвою. Для цього прийшов до ОСОБА_4 в ТРЦ «Мегамолл», що розташований по вулиці 600-річчя, 17 в місті Вінниці. Для виготовлення виробу надав ОСОБА_4 власний брухт золота вагою приблизно 9 г 585 проби, яке вони перерахували у 750 пробу вагою 6,6 г. Виріб ОСОБА_4 пообіцяв виконати протягом кількох днів тижня. Потерпілий акцентував увагу суду на тому, що замовлення обвинувачений не виконав та в подальшому взагалі заблокував його в телефоні та уникав зустрічі із ним. ОСОБА_10 звертав увагу суду на те, що спочатку чекав, потім телефонував і писав ОСОБА_4 на «Вайбер», однак в подальшому вже змушений був звернутися до правоохоронних органів, оскільки ні виробу, ні брухту золота ОСОБА_4 йому не повернув і на контакт з ним не йшов. Також потерпілий акцентував увагу суду на тому, що довіряв ОСОБА_4 , однак той його обманув.

В подальшому 08.06.2023 ОСОБА_10 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій повідомив, що ОСОБА_4 повернув йому брухт золота вагою 9,4 г 585 проби, тому заявлені до нього позовні вимоги просив залишити без розгляду. До кримінальної відповідальності ОСОБА_4 просив не притягувати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду повідомила, що знайома зі ОСОБА_4 оскільки останній є її сусідом по під`їзду. Також повідомила, що у 2020 році у її онука був ювілей 20 років, тому вона вирішила подарувати йому золотий ланцюжок. Приблизно в квітні 2020 року звернулась до ОСОБА_4 , щоб він виготовив даний ланцюжок, передала йому брухт золота вагою 25,55 г про що ОСОБА_4 написав на її прохання письмову розписку. Домовились про строки, щодо ціни казав потім. Брухт золота передавала ОСОБА_4 в ТРЦ «Мегамолл», оскільки тоді у нього там була ювелірна майстерня. Виріб ОСОБА_4 тривалий час не виготовляв, то говорив, що немає замочку, то що клейма і т. д. Пізніше вимагала повернути наданий йому брухт золота, проте ОСОБА_4 пояснював, що хтось має повернути йому золото, а потім він вже віддасть. З листопада 2020 року ОСОБА_4 вже не відповідав на її телефонні дзвінки та уникав зустрічей із нею, в зв`язку із чим вона змушена була звернутися до правоохоронних органів.

07.06.2023 ОСОБА_7 написала власноручну розписку, де зазначила, що отримала від ОСОБА_4 довгоочікуваний з 2020 року виріб, а саме золотий ланцюжок вагою 23,3 г.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду повідомив, що у 2020 році в ТРЦ «Мегамолл» зустрів якось ОСОБА_9 , попили кави, зайшли в ювелірну майстерню. ОСОБА_9 хотів замовити для своєї дружини на подарунок золотий ланцюжок. Свідок акцентував увагу суду на тому, що при ньому ОСОБА_9 дістав брухт золота та віддав його ОСОБА_4 . Обвинувачений пообіцяв виготовити золотий ланцюжок ніби за тиждень. Однак в подальшому ОСОБА_4 дане замовлення так і не виконав, брухт золота ОСОБА_9 не повернув та взагалі не відповідав на дзвінки останнього та уникав зустрічей із ним.

В ході судового розгляду судом всебічно та ретельно досліджено письмові докази надані стороною обвинувачення.

Зокрема, судом досліджено витяг з ЄРДР за № 0000406 від 10.10.2020, а також документи на підставі яких до ЄРДР було внесено відомості про вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, а саме: заяви потерпілих про вчені кримінальні правопорушення та рапорти працівників поліції.

Також судом були досліджені копії товарних чеків від 16.03.2020 та від 19.05. (рік не вказано), які постановами слідчого від 12.03.2021 та від 26.05.2021 визнано речовими доказами та доєднано до матеріалів кримінального провадження.

Окрім того, судом було досліджено копію письмової розписки ОСОБА_4 від 16.09.2020 на підтвердження отримання ним від ОСОБА_7 брухту золота загальною вагою 25,5 г, для виготовлення в строк до 25.09.2020 золотого ланцюжка типу «Якір». В розписці, крім іншого, ОСОБА_4 зазначив що в разі невиконання ним умов домовленості він буде нести кримінальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Також в розписці зазначено, що при передачі брухту золота були присутні: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2021, 08.02.2021, 12.03.2021, з долученими до них довідками, свідок ОСОБА_18 , свідок ОСОБА_17 , потерпіла ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_19 серед пред`явлених їм фотознімків різних осіб чоловічої статі упізнали ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом огляду від 11.03.2021, предметом огляду був «CD-R» - диск з аудіозаписами розмов потерпілої ОСОБА_7 зі ОСОБА_4 . Зі змісту яких встановлено, що ОСОБА_7 вимагала у ОСОБА_4 , у зв`язку з невиконанням останнім замовлення виготовити золотий ланцюжок, повернути наданий нею брухт золота. Також ОСОБА_7 обурювалась тим, що ОСОБА_4 постійно відбріхується перед нею. Натомість ОСОБА_4 обіцяв найближчим часом виконати замовлення, посилаючись щоразу на різні причини його невиконання.

Постановою слідчого від 11.03.2021 копія розписки від 16.09.2020, надана ОСОБА_4 щодо отримання від ОСОБА_7 золота, вагою 25,5 г, для виготовлення золотого ланцюжка та 20 записів телефонних розмов між потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які знаходяться на оптичному носії інформації «CD-R» - диску, 700МВ, 80MIN, 52Х, визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Також судом досліджені копія договору оренди нежитлового приміщення № 31-О/1-19 від 21.08.2019, укладеного між ТОВ «Трейдленд» в особі ОСОБА_20 як орендодавця з ФОП ОСОБА_4 як орендарем, з долученими до нього актами прийомів-передачі приміщення від 18.10.2019, від 28.10.2019, від 18.09.2020 та додаткової угоди до даного договору від 18.09.2020. Предметом договору було нежитлове приміщення в ТРЦ «МЕГАМОЛЛ», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім того, судом було досліджено довідки НБУ про закупівельну ціну на дорогоцінний метал у брухті станом на: 05.10.2018; 14.02.2020; 05.03.2020; 16.03.2020; 28.08.2020 та 19.05.2020.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 62 Конституції України та Рішенням Конституційного Суду України від 20.10.2001 № 12-рп/2011 обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Стороною захисту не наведено суду жодної безумовної підстави для визнання будь-якого із доказів недопустимим з підстав порушення кримінально-процесуального законодавства, тому судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи прав обвинуваченого ОСОБА_4 .

Таким чином докази, які надані стороною обвинувачення в підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, які були досліджені судом під час судового розгляду, визнаються судом належними та допустимими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Так, допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 надали суду показання, в яких аналогічно зазначили, що у всіх них ОСОБА_4 брав брухт золота, взамін надавав товарний чек і обіцяв виконати замовлення протягом незначного періоду часу, однак замовлені вироби не виготовив, припинив відповідати на їхні дзвінки та взагалі уникав зустрічей із ними, тому всі вони змушені були звернутися в правоохоронні органи з відповідними заявами. Дані обставини щодо потерпілого ОСОБА_9 підтвердив також допитаний судом свідок ОСОБА_16 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд оцінює критично, зокрема щодо того, що у нього не було змоги вчасно виконати замовлення через запровадженні карантинні обмеження, які діяли в період 2020 року. Так, усі потерпілі в своїх показаннях повідомили, що після того, коли ОСОБА_4 не виконував їхні замовлення в обумовлений ними строк, вони приходили до нього безпосередньо в його ювелірну майстерню, розташовану в ТРЦ «Мегамолл» і там неодноразово з ним спілкувалися. Відтак показання обвинуваченого суперечать показанням абсолютно усіх потерпілих.

Показання потерпілих та свідка суд вважає послідовними та визнає такими, що узгоджуються між собою, відповідають зібраним у справі письмовим доказам та не містять істотних суперечностей і підстав не довіряти їм у суду немає.

Зокрема, письмовими доказами, які доводять вину ОСОБА_4 є: копія письмової розписки ОСОБА_4 від 16.09.2020 на підтвердження отримання ним від ОСОБА_7 брухту золота; копії товарних чеків; протоколи пред`явлення особи до впізнання та протокол огляду.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує позицію ВС від 05.04.2018 висловлену в справі № 658/1658/16-к, відповідно до якої, кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до статті 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою.

Обман це повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у використанні підроблених документів тощо.

Зловживання довірою це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах. Наприклад, винний входить у довіру до потерпілого і обіцяє йому або виконати щось, або допомогти у чомусь, для чого потерпілий передає гроші, які винний привласнює.

Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман або зловживання довірою за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.

Закінченим шахрайство вважається з моменту заволодіння майном або придбанням права на майно.

Суб`єктивною стороною такого кримінального правопорушення є прямий умисел, корисливі мотив і мета.

Прямий умисел полягає в небажанні особи повертати отримане майно, відшкодовувати його вартість та/або здійснювати інші дії, якими було зумовлене отримання майна.

Відтак, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає що наведені показання потерпілих та свідка, допитаних судом, а також досліджені судом письмові докази, підтверджують вчинення обвинуваченим саме шахрайських дій по відношенню до потерпілих шляхом зловживання їхньою довірою і таким способом заволодіння майном, яке є власністю потерпілих, оскільки наміру його повертати в обвинуваченого не було з 2020 року. І лише з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини ОСОБА_4 почав розраховуватися з потерпілими в 2023-2024 роках. Детальний аналіз такої його поведінки свідчить про наявність в його діях в момент отримання від потерпілих брухту золота прямого умислу.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 по всіх епізодах за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно. Повторно оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2024 до ОСОБА_4 за його клопотанням було застосовано положення ст. 49 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, навіть після звільнення його від кримінальної відповідальності ч. 1 ст. 190 КК України, що не є реабілітуючою обставиною, суд розцінює як спосіб обраного них захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, а також особу обвинуваченого.

Відповідно до довідки про судимість № від 25.11.2020 ОСОБА_4 вважається раніше несудимим, оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2021 його було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

З довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» від 24.11.2020 вбачається, що ОСОБА_4 на лікуванні в даному закладі не перебував та за медичною психіатричною допомогою не звертався.

Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» від 19.11.2020 ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає часткове відшкодування потерпілим завданої злочинами шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив дані злочини умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою потерпілих, усвідомлюючи протиправність своїх дій, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання, а необхідним і достатнім в даному випадку буде покарання у виді штрафу в межах санкції статті.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вбачає наявність об`єктивних факторів, які ускладнюють виконання судового рішення, тому вважає можливим розстрочити сплату штрафу на дванадцять місяців рівними частинами.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

В даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були заявлені цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_4 , які вони в подальшому просили залишити без розгляду у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої їм шкоди. Оскільки це є правом позивачів, суд вважає можливим залишити позовні заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без розгляду.

Окрім того, також цивільний позов був заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 у своїй позовній заяві просила суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 22214,19 грн та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

ОСОБА_8 у своїй позовній заяві просив суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 9209,80 грн та моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а також понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 8741 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Оскільки 07.06.2023 ОСОБА_7 написала власноручну розписку, де зазначила, що отримала від ОСОБА_4 замовлений виріб, а саме золотий ланцюжок вагою 23,3 г, то позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Окрім того, з огляду на те, що судом встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зокрема й злочину вчиненого по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 , позовна заява ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.

При стягненні з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.

Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Фактично наявність спричиненої потерпілим моральної шкоди допускається судом з огляду встановлення в ході судового розгляду вини обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

На переконання суду, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, має бути достатнім насамперед для можливості відновлення потерпілими повноцінного та нормального ритму життя, тому моральна шкода за своїм змістом не повинна бути способом вирішення всіх майбутніх можливих побутових і не тільки проблем.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд, оцінює завдану потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Оскільки розмір витрат, понесених потерпілим ОСОБА_8 на правничу допомогу, підтверджений ним документально, а саме договором, в якому вказано, що сума гонорару є фіксованою, а також квитанцією, то відповідно ці кошти підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 в повному розмірі.

Окрім того, судом встановлено, що в межах даного кримінального провадження процесуальні витрати відсутні, арешти не накладались.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 53, 65-67, 190 КК України, ст. ст. 84-86, 100, 124, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок.

Розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок рівними частинами на 12 місяців, по 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок щомісячно, в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з ч. 4 ст. 26 КВК України у разі несплати ним чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди завданої злочином в розмірі 4385,50 грн залишити без розгляду на підставі поданої позивачем заяви.

Позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6344,55 грн та моральної шкоди в розмірі 50000 грн, завданих злочином залишити без розгляду на підставі поданої позивачем заяви.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 22214,19 грн та моральної шкоди в розмірі 20000 грн, завданих злочином задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині позовних вимог цивільний позов ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 9536,34 грн та моральної шкоди в розмірі 5000 грн, завданих злочином залишити без розгляду на підставі поданої позивачем заяви.

Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 9209,80 грн та моральної шкоди в розмірі 10000 грн, завданих злочином задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 9209 (дев`ять тисяч двісті дев`ять) грн 80 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 8741 грн.

В іншій частині позовних вимог цивільний позов ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000406, а саме:

- копію розписки від 16.09.2020, наданої ОСОБА_4 щодо отримання від ОСОБА_7 золота, вагою 25,5 г, для виготовлення золотого ланцюжка та 20 записів телефонних розмов між потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які знаходяться на оптичному носії інформації «CD-R» - диску, 700МВ, 80MIN, 52Х залишити при матеріалах кримінального провадження;

- копію товарного чеку від 16.03.2020, із зазначенням отриманої ваги золота та підписом залишити при матеріалах кримінального провадження;

- копію товарного чеку від 19.05. (рік не вказано) на виготовлення золотого ланцюжка «Кардинал» довжиною 45 см, із зазначенням отриманої ваги золота та підписом залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: