Справа № 355/492/24
Провадження № 1-кп/355/112/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про проведення підготовчого судового засідання

та призначення судового розгляду

26 березня 2024 року Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

провівши в залі суду у селища Баришівка підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003692 від 23.10.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середньою, офіційно не працевлаштований, не депутат, не інвалід, одружений, раніше судимий: 06.04.2012 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі 3 (три) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією майна; 23.12.2021 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком терміном на 3 роки,

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Баришівського районного суду Київської області 25.03.2024р. надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003692 від 22.03.2024р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли, особа обвинуваченого не перестала бути суспільно небезпечною; також зазначив, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду , незаконно впливати на потерпілих та свідків по справі, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки не має постійного місяця роботи, а отже, сталого джерела доходів . Крім того, прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вбачаючи для цього достатні підстави.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт у певний період часу. Крім того, захисник обвинуваченого зазначив, що прокурором не надано жодних додатків та доказів на підтвердження клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з вищевикладеним, захисник просив дослідити докази відсутності перелічених ризиків, які взагалі спростовують причетність його підзахисного ОСОБА_4 до вчиненого правопорушення, та надати їм належну правову оцінку. Також, захисник зауважив, що ОСОБА_4 одружений та має малолітню дитину та потребує брати участь у їх житті , вихованні та утриманні.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який стосується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює всі обставини у їх сукупності, у тому числі: дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий та офіційно не працевлаштований.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, враховуючи особу підозрюваного, який офіційно не працює, раніше судимий, будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків та запобігти можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вбачається доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Доводи захисника щодо обрання відносно ОСОБА_4 домашнього арешту у якості запобіжного заходу, оскільки останній одружений та має малолітню дитину та потребує брати участь у їх житті, суд оцінює критично, оскільки це не спростовує наявність вищеперелічених ризиків.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання суд виходить з того, що: 1) особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачується особа, та встановлені ризики; 2) умови домашнього арешту, який по суті є більш м`якою формою ізоляції обвинуваченого, не запобігають можливості його вільного спілкування як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з свідками, потерпілими, з цих підстав домашній арешт не зможе ефективно запобігти вказаним ризикам.

Суд при цьому враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суду надано не було, як і не наведено жодних доводів, що він не буде переховуватися від суду, не буде впливати на свідків, не продовжить вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, в судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність в даному випадку на даний час застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає підстави для задоволення даного клопотання.

З приводу клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 щодо дослідження та оцінки доказів по справі, проти задоволення якого заперечував прокурор, суд вважає за необхідне зазначити наступне: відповідно до вимого діючого кримінально-процесуального законодавства, суд вирішує питання допустимості доказів та надає їм оцінку в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по справі, отже на даній стадії клопотання захисника щодо дослідження та оцінки доказів є безпідставним, передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, суд вважає за необхідне зазначити, що підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при їх затвердженні прокурорами дотримані вимоги закону.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акта, оскільки у обвинувальному акті невірно зазначено статтю Кримінального Кодексу України, за якою обвинувачується його підзахисний ОСОБА_4 , що не відповідає вимогам статей 109, 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника. Пояснила, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки правова кваліфікація дій обвинуваченого зазначена та розписана вірно. Дійсно, в одному з абзаців обвинувального акту мається помилка у посиланні на певну статтю КК України, однак, це суто технічна помилка, яка спростовується викладом фактичних обставин вчиненого правопорушення, правовою кваліфікацією дій обвинуваченого.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо заявленого захисником ОСОБА_5 клопотання, дослідивши матеріали обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_4 , та додатки до нього, суд прийшов до висновку про те, що клопотання про повернення обвинувального акта прокурору задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

В п.3 ч.3 ст.314 КПК України мова йде про право суду повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, на думку суду, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акта підставою не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам КПК.

Відповідно до вимог діючого законодавства, суд має уникати надмірного формалізму при вирішенні зазначених питань.

Також, судом враховується висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в клопотанні захисника ОСОБА_5 , не наведено такої невідповідності обвинувального акта у кримінальному провадженні №0003692 вимогам Кримінального процесуального кодексу України, яка б перешкоджала призначенню його до судового розгляду. Також, такої невідповідності судом не встановлено під час розгляду цього клопотання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 176-178, 183, 186, 193,194, 196, 197, 309, 314, 291, 372, 375, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта - залишити без задоволення.

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Баришівського районного суду Київської області (селище Баришівка вул. Київський шлях, 61 Броварського району Київської області) на 30 квітня 2024 року о 12.00 год.

Розгляд кримінального провадження здійснювати професійним суддею одноособово.

У судове засідання викликати:

1.Прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури.

2. Обвинуваченого ОСОБА_4 .

3. Захисника ОСОБА_5 .

3. Потерпілу ОСОБА_6 ;

4. представника потерпілого ТОВ «Нова Пошта» - ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0003692 від 23.10.2023 року, на строк 60 (шістдесят) днів, а саме до 25.05.2024р. до 12.00 год.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, потерпілим, обвинуваченому та його захиснику негайно після її оголошення.

Роз`яснити, що учасники процесу не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про обрання запобіжного заходу впродовж судового розгляду кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в частині продовження строку запобіжного заходу протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. В решті частині ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за кримінальним провадженням, як передбачено у ч.1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 02.04.2024р.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1