КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002552 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Мотовилівка Фастівського району, Київської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_7

та обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та засуджено до покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Цим же вироком суд звільнив ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Також судом залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів та вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, в липні 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , подав до Підприємства споживчої кооперації «Васильківський ринок» Київської регіонспоживспілки завідомо підроблений офіційний документ, а саме: рішення Брянківського міського суду Луганської області у справі № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, вимоги та обґрунтування якої є ідентичними з апеляційною скаргою його захисника - адвоката ОСОБА_7 .

В обґрунтування поданих апеляційних скарг, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 посилаються на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону України.

Зокрема, як зазначають апелянти, ОСОБА_6 інкримінуються дії пов`язані з подання до Підприємства споживчої кооперації «Васильківський ринок» Київської регіонспоживспілки завідомопідробленого офіційного документу, а саме: рішення Брянківського міського суду Луганської області у справі № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року». Разом з тим, на думку апелянтів, такі твердження є хибними, з огляду на те, що ОСОБА_6 не «подавав» Рішення до Ринку, оскільки судове рішення у нього залишилося вдома до моменту доставки з дому та добровільної видачі слідчому Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_11 у його службовому кабінеті № 62, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.07.2014 р. (т. 1 а.с. 85-87) та описом вилученого майна (т. 1 а.с. 88).

При цьому, як зазначають апелянти, ОСОБА_6 не пред`являв рішення до Ринку, оскільки він показав лише копію рішення директору Ринку ОСОБА_12 і при цьому така дія не надавала ОСОБА_6 будь-яких прав та привілеїв, оскільки Рішення не зобов`язувало указаного директора укласти договір на користування асфальтовою плямою (торгівельним місцем) № 798. Тобто, на думку апелянтів, не мало місце «подання» або «використання» завідомо підробленого документу у розумінні ч. 4 ст. 358 КК України.

Звертають уваги апелянти і на те, що суд безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні підтвердив факт звернення ОСОБА_6 , до свідка, у 2010 році за правничою допомогою, в ході чого ОСОБА_13 запропонував створити «штучний» спір, в якому він буде відповідачем, а ОСОБА_6 позивачем, при цьому доручив організацію і проведення штучного спору юристу ОСОБА_14 , який працював у ОСОБА_13 .

Для забезпечення вирішення спору, ОСОБА_6 підписав документи надані ОСОБА_15 , згідно яких уповноважив останнього подати цивільний позов до ОСОБА_13 від імені ОСОБА_6 . Але за давністю часу, ОСОБА_13 не зберіг документи з цивільної справи, включаючи ті, якими був уповноважений юрист ОСОБА_16 , у зв`язку з чим не змогли надати суду вказані документи, як докази у даному кримінальному провадженні.

Також, захисник звертає увагу на те, що, про час та місце оголошення вироку учасники справи повідомлені не були, що у сукупності з викладеним дає підстави стверджувати, що вирок не оголошувався.

Наявний у справі журнал судового засідання (т. 4 а.с. 128) не є доказом проголошення вироку суддею, а є лише документом, який містить недостовірні дані про таке проголошення, оскільки факт проголошення вироку спростовується вищевказаним.

У письмових запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , прокурор Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_17 просить залишити вказані скарги без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України, - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілої, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просили залишити їх без задоволення, а вирок суду - без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у використанні завідомо підробленого документа, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, незважаючи на доводи сторони захисту про те, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закон, колегія суддів не може з ними погодитися з огляду на таке.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, вказаною нормою встановлена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Згідно примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв'язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа (документ передається уповноваженим особам) або у його пред`явленні (документ надається для ознайомлення з його змістом, але фактично залишається у володінні винного) підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною нормою, вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції, на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, безспірно встановлено, що предметом використання у даному кримінальному провадженні було рішення Брянківського міського суду Луганської області від 16.11.2010 року у справі № 2-1875/2010, а точніше його завірена копія, яка, згідно примітки до ст. 358 КК України, підпадає під ознаки офіційного документа, який, за наведених у вироку обставин, визнаних судом доведеними, був пред`явлений ОСОБА_6 адміністрації підприємства споживчої кооперації «Васильківський ринок» Київської регіонспоживспілки, а саме директору вказаного ринку ОСОБА_12 .

Той факт, що вказане вище рішення було підроблене підтверджується листом Брянківського міського суду Луганської області за № 9921/14-вих від 17.07.2014 року, з якого вбачається, що справа № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_13 про розірвання договору оренди та стягнення боргу до Брянківського міського суду не надходила та не розглядалася, а також висновком експерта № 3-03/1048 від 21.08.2015 року, яким встановлено, що досліджуваний відбиток печатки: «Брянківський міський суд Київської області» в рішенні Брянківського міського суду Луганської області у справі № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року нанесений не одним і тим же кліше, що було надано на дослідження в якості порівняльного матеріалу, а саме зразків відбитків печатки: «Брянківський міський суд Луганської області».

Обставини пов`язані з використанням ОСОБА_6 завідомо підробленого документу, а саме рішення Брянківського міського суду Луганської області від 16.11.2010 року у справі № 2-1875/2010, шляхом пред`явлення для ознайомлення з його змістом, підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка, директор Васильківського ринку ОСОБА_12 , якому обвинувачений показував цей документ на підтвердження права власності на торгівельне місце під № 798, та з якого свідок зробив копію на всяк випадок.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала суду про те, що 13 липня 2014 року, коли вона приїхала до торгівельного приміщення на Васильківському ринку, яким користувалася і користується, то виявила змінені замки, оскільки її ключ не підійшов. Вона звернулася з цього приводу до директора ринку ОСОБА_12 , який їй сказав, що про заміну замків йому нічого не відомо, але показав рішення суду і повідомив, що до нього приходив ОСОБА_6 і дав це рішення. Вона сфотографувала рішення, яке їй показав директор ринку, перечитала його та зрозуміла, що воно не відповідає дійсності. Після цього вона написала заяву до поліції та звернулася в ДСО, щоб поставити в торгівельному приміщенні сигналізацію.

Більш того, сам обвинувачений ОСОБА_6 , хоча і не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, проте не заперечував тих обставин, що з метою закріплення торгівельного місця на Васильківському ринку, який він будував, погодився на пропозицію знайомого юриста розіграти штучний цивільно-правовий спір, для чого підписував якісь папери та заплатив велику суму грошей. За наслідками цього спору повинно було бути прийняте судове рішення, для того, щоб закріпити місце на ринку і щоб до нього не було ніяких питань. Крім того, коли директором ринку став ОСОБА_12 , він, ОСОБА_6 , на підтвердження свого права на місце на ринку, на якому був побудований магазин, повідомив директору ринку про наявність у нього рішення суду, яке потім знайшов у себе вдома та через 5-7 днів віддав (пред`явив) ОСОБА_12 , який зробив з нього копію. Після цього, слідчі органи відкрили на нього кримінальну справу та почали здійснювати тиск.

Враховуючи ці та інші докази, наведені у вироку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків не тільки про те, що вони повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у використанні підробленого документу та правильність правової кваліфікації скоєного ним за ч. 4 ст. 358 КК України, а й про те, що вони спростовують позицію сторони захисту в суді щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу зазначеного кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів погоджується з посиланням у вироку суду на те, що використання завідомо підробленого документа кваліфікується за ч. 4 ст. 358 КК України незалежно від мети особи, яка його використовує, а також досягнення цієї мети.

Слушним слід також визнати висновок суду першої інстанції про те, що активні дії обвинуваченого, які виразились у спрямованому бажанні ОСОБА_6 укласти договір оренди торгового місця № 798, прямо вказують на існування у нього умислу на використання завідомого підробленого документа, оскільки саме вказаним рішенням суду було визнано право власності ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна - малу архітектурну форму торгове місце № 798.

Крім того, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваному вироку, про обізнаність обвинуваченого ОСОБА_6 у використанні ним завідомо підробленого документа - рішення суду від 16.11.2010 року у справі № 2-1875/2010 та його усвідомлення того, що таке рішення в дійсності судом не ухвалювалось, свідчать наступні обставини.

По-перше, ОСОБА_6 не довів у суді та не надав суду доказів того, що він дійсно особисто або через свого представника (адвоката) подавав позов до із вимогами до ОСОБА_13 та в подальшому змінював або уточнював свої позовні вимоги.

По-друге, ОСОБА_6 , як позивач, мав не тільки особисто або через свого представника сплатити судовий збір за подачу цивільного позову, а й здійснити відповідні правочини, якими уповноважити адвоката на подання цивільного позову та здійснення його представництва під час розгляду справи в суді. Натомість, ОСОБА_6 , не надав суду першої інстанції документів (довіреності або договору про надання правової допомоги) щодо представництва його інтересів як позивача у вказаній цивільній справі.

По-третє, сам обвинувачений не заперечував того факту, що він не отримував від Брянківського міського суду Луганської області жодних повідомлень щодо розгляду справи № 2-1875/2010, як і самого рішення у цій справі.

До цього слід також додати і те, що обвинувачений ОСОБА_6 у своїх показаннях в суді першої інстанції, не заперечував того факту, що він не тільки погодився на пропозицію розіграти штучний цивільно-правовий спір з визначеною метою, а й фінансував цей процес, якого не було і не могло бути, оскільки реального спору та правових підстав для звернення з цивільним позовом до суду, тим більше, який знаходиться в Луганській області, не було.

Зазначені обставини, у своїй сукупності, дозволили суду першої інстанції зробити правильний висновок про наявність умислу в діях ОСОБА_6 , який використовуючи завідомо підроблений документ, за встановлених у вироку обставин, не міг не усвідомлювати суспільно небезпечного характеру свого діяння, не передбачати його суспільно небезпечних наслідків і якщо не бажати, то свідомо не припускати їх настання, з урахуванням характеру даного кримінального правопорушення, яке взагалі не передбачає обов`язкового настання будь-яких наслідків від використання завідомо підробленого документа.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг сторони захисту, якими вони обґрунтовують невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, в тому числі тим, що використання завідомо підробленого судового рішення можливе лише за умови попереднього його незаконного виготовлення шляхом підробки, а суд першої інстанції безпідставно не врахував докази, якими підтверджується відсутність складу злочину під час виготовлення невстановленими особами судового рішення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження від 29.12.2018 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки всі ці доводи не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Крім того, можливість кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України, тобто за використання завідомо підробленого документу, в тому числі за використання судового рішення, жодним чином не пов`язана з наявністю попереднього встановлення незаконності виготовлення судового рішення шляхом підробки (ч. 1 ст. 358 КК), оскільки це окремі склади кримінальних правопорушень, передбачених ст. 358 цього Кодексу, які не завжди утворюють їх сукупність в одному або різних кримінальних провадженнях.

Безпідставними колегія суддів визнає і доводи апелянтів щодо відсутності умислу в діях ОСОБА_6 на використання завідомо підробленого документу, з тих підстав, що останній дізнався і повірив у те, що рішення Брянківського міського суду Луганської області від 16.11.2010 року у справі № 2-1875/2010 є підробленим, лише під час виконання вимог ст. 290 КПК України, оскільки позиція обвинуваченого ґрунтується не на об`єктивних, а на суб`єктивних даних та обставинах, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Той факт, що він, ОСОБА_6 , не є фахівцем у галузі права та під час спілкування з адвокатами, не вникав в організацію проведення штучного спору та не запитував чому цей спір вирішували в Луганській області, не може служити підтвердженням відсутності у нього умислу на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки наявність такого умислу встановлена судом на підставі сукупності зібраних у справі доказів, які були оцінені судом з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме ухвалення обвинувального вироку зі звільненням від покарання, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, незнання законів, у тому числі щодо порядку вирішення цивільно-правових спорів, не звільняє від юридичної відповідальності, одним із видів якої є кримінальна відповідальність.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження, які, на думку сторони захисту, у будь-якому випадку тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, зокрема: неякісного запису судового засідання за 19.08.2022 року на технічному носії носію інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції; не повідомлення сторони захисту про місце і час проголошення вироку суду по даній справі, внаслідок чого вказаний вирок, як вважає сторона захисту, проголошений не був, а також розгляду кримінального провадження суддею, якому було заявлено відвід з підстав, які викликали очевидні сумніви у його неупередженості, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року, ухваленого щодо ОСОБА_6 , оскільки, перевіркою вказаних доводів під час апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції не встановлено об`єктивних даних про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та які у будь-якому разі тягнуть за собою скасування такого рішення, в тому числі щодо ухвалення судового рішення незаконним складом суду.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 362/6772/15-к

Номер провадження : 11-кп/824/571/2024

Категорія:ч. 4 ст. 358 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_18

Доповідач - суддя ОСОБА_1