ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 953/1175/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/315/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 02 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 59 днів, а саме до 10 04 2024 року.

Визначено суму застави у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, з покладенням у разі внесення застави на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що слідчим суддею безпідставно не було враховано доводи сторони захисту про особу ОСОБА_6 , а саме те, що останній хоча раніше і судимий, але покарання відбув повністю, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, має міцні соціальні зв`язки: повнолітнього сина, рідного брата, має постійне місце проживання, вину у вчиненні злочину визнав повністю.

Крім того, зазначила, що під час постановлення оскаржуваного рішення, слідчий суддя не звернув увагу на невірно зазначений час затримання підозрюваного, оскільки фактичний час затримання останнього працівниками Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області є 12-00 година 12 02 2024 року. Вказаний факт, на переконання апелянта підтверджується протоколом огляду місця події від 12 02 2024 року, відповідно до якого з 13-00 години 12 02 2024 року ОСОБА_6 безперервно перебував під наглядом працівників ХРУП №1 ГУНПУ в Харківській області спочатку на місці вчинення злочину, потім був доставлений до ХРУП №1 ГУНПУ в Харківській області.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор, підозрюваний та його захисник про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило. На особистій участі не наполягали.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2024 року, приблизно об 11-00 годині, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України, ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, з корисливих мотивів, з метою наживи та швидкого особистого збагачення незаконним шляхом, прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені вхідні двері проник до будинку, розташованому на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав особисте майно ОСОБА_9 , а саме: буксирувальний автомобільний трос, орієнтовною вартістю 500 грн., та садові ножиці, орієнтовною вартістю 800 грн.

Після чого ОСОБА_6 залишив місце скоєння злочину з викраденим майном, спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на орієнтовну загальну суму 1300 грн.

Крім того, 12 лютого 2024 року, приблизно об 11-20 годині, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України, ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, з корисливих мотивів, з метою наживи та швидкого особистого збагачення незаконним шляхом, прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через вікно проник до будинку, розташованому на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав особисте майно ОСОБА_10 , а саме:, сувенірний меч «катана», орієнтовною вартістю 2 000 грн., подовжувач та дріт, довжиною приблизно 30 м, гумові чоботи, загальною орієнтовною вартістю 400 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на орієнтовну суму 2 400 грн.

Після чого ОСОБА_6 намагався залишити місце скоєння злочину з викраденим майном, але був зупинений сторонніми особами на території вказаного домоволодіння.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно, вчинений в умовах воєнного стану та за ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

12 02 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України.

14 02 2024 року слідчий звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 та ч.4 ст. 185 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважав неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слідчий посилався на долучені до клопотання докази, а саме: протокол огляду місця події, проведеного 12 02 2024 за участю ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 ; показаннями потерпілих ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 ; оглядами предметів за участю потерпілих ОСОБА_9 ; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 242 240 гривень, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, непрацевлаштований, міцні соціальні зв`язки у якого відсутні.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення останньому розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у сумі 242 240 грн.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України, які є тяжкими злочинами і за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи, що ОСОБА_6 володіє відомостями щодо місця проживання свідка та потерпілих у кримінальному провадженні, то не виключений вплив останнього на них з метою схиляння їх до зміни показів чи відмови від таких.

Відсутність у підозрюваного місця роботи та законного джерела доходів, з урахування підозри у вчиненні корисливих кримінальних правопорушень дає підстави допускати, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Істотних же порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження апелянта щодо наявності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини не є безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки, виходячи із доводів захисника, вони існували і на час подій, які інкримінуються підозрюваному і вони не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 при вчиненні протиправних діянь.

Аналізуючи доводи апелянта щодо невідповідності визначеного часу фактичного затримання ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення-злочину від 12 02 2024 року вбачається, що ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України о 17-23 годині 12 02 2024 року (а.с. 20-22).

Посилання ж захисника на те, що ОСОБА_6 було затримано під час огляду місця події, а саме о 13-00 годині 12 02 2024 року є безпідставними, оскільки присутність останнього під час проведення огляду місця події 12 02 2024 року не свідчить про те, що він був затриманий під час процесуальної дії, а вказує лише на його участь у проведенні огляду місця події.

При цьому слід зазначити, що у даному випадку мала місце ще одна слідча дія, а саме допит потерпілої ОСОБА_10 , який було розпочато о 17-00 годині та закінчено о 17-30 годині, після чого підозрюваного ОСОБА_6 було затримано.

Відтак, участь ОСОБА_6 у проведенні огляду місця події, на переконання колегії суддів, не може вказувати на його затримання в порядку ст. 208 КПК України, оскільки рішення про затримання підозрюваного органом досудового розслідування було прийнято з урахуванням відомостей, отриманих під час огляду місця події та допиту потерпілої і відповідно з того часу і виникли процесуальні підстави для затримання ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 02 2024 року про задоволення клопотання органу досудового розслідування та про застосування до підозрюваного за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10 04 2024 року, включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4