Справа № 308/3071/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням, громадяни України, створили у застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », учасниками якої систематично публікується інформація щодо розміщення та пересування військовослужбовців, автотранспортних засобів регіональних ТЦК СП, ДПС України, ГУ НП та патрульної поліції.

Встановлено, що в групі «Viber» « ІНФОРМАЦІЯ_1 » особа під псевдонімом « ОСОБА_5 » (суперадміністратор) - це громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий зазначає, що враховуючи викладене, ОСОБА_6 організувавши розміщення в вайбер-групі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомлень про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками ТЦК СП, втручаються в їх законну діяльність та створили перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань, що може призвести до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді нездійснення в повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою відшукання та вилучення речей, що можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.02.2024 (справа №308/3071/24) надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_6 .

Як вказує слідчий, 22.02.2024 року, в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет №100320761 на якому проставлені відповідні написи та підписи понятих і учасників слідчої дії.

Постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 22.02.2024 вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В ході проведення обшуку гр. ОСОБА_6 , підтвердила, що Вона з вказаного технічного пристрою здійснює адміністрування у групі «Detector ROAD».

Слідчий, при обґрунтуванні клопотання покликається на положення ч. 1, п.1ч 2 ст. 170, ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно клопотання вилучені предмети відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні та будуть використані органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

Як вказує слідчий, у даному випадку, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України метою застосування арешту майна є збереження речових доказів, а підставою для застосування даного виду забезпечення кримінального провадження, є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий зазначає, що із урахуванням вищевказаного, орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилучених предметів третім особам, їх подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертному дослідженню та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Як вказано у клопотанні, враховуючи, що вилучені предмети містять ознаки передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України та враховуючи, що вище вказані предмети свідчать про можливе вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочинної діяльності, у той же час можуть бути предметом кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч..2 ст. 170 КПК України, вони підлягають арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170, 171, КПК України, слідчий просить слідчого суддю: накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, заяв не подавав.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до абз.1 ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу….

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчими 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни України, створили у застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », учасниками якої систематично публікується інформація щодо розміщення та пересування військовослужбовців, автотранспортних засобів регіональних ТЦК СП, ДПС України, ГУ НП та патрульної поліції.

Встановлено, що в групі «Viber» « ІНФОРМАЦІЯ_1 » особа під псевдонімом « ОСОБА_5 » (суперадміністратор) - це громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

22.02.2024 року, в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , який упаковано в сейф-пакет №100320761 на якому проставлені відповідні написи та підписи понятих і учасників слідчої дії.

Постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 22.02.2024 вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В ході проведення обшуку гр. ОСОБА_6 , підтвердила, що Вона з вказаного технічного пристрою здійснює адміністрування у групі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Слід наголосити на тому, що згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту клопотання вбачається, що слідчий просить накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) з карткою мобільного оператора НОМЕР_3

При цьому слідчий зазначає, що у даному випадку, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України метою застосування арешту майна є збереження речових доказів, а підставою для застосування даного виду забезпечення кримінального провадження, є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Разом із тим, у вказаному кримінальному провадженні, згідно долученого витягу з ЄРДР, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт.

При цьому, згідно клопотання про арешт майна до слідчого судді звернувся саме слідчий, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані та юридичні особи, щодо яких здійснюється провадження, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання про арешт майна, подано без додержання вимог ст.171 КПК України.

Відповідно до положень ч.6 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про яке 05.01.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1