Справа № 296/1933/24
Вирок

Іменем України

02 квітня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000634 від 25.02.2024р. по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВС Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 6 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я», кожний громадянин України має право на охорону життя та здоров`я.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11,16,49 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися ввічливості й поведінки військовослужбовців, вимог статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати гідність інших людей, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до вимог ст. ст. 3,4 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України», військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, всупереч зазначеним вимогам законодавства, вирішив стати на злочинний шлях та вчинив злочин за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 24.02.2024р. на 25.02.2024р. відповідно до розстановки сил та засобів Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції екіпаж №101, до якого входив інспектор вказаного Управління старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , під час несення служби забезпечував публічну безпеку та громадський порядок в АДРЕСА_3 .

Під час виконання службових обов`язків 24.02.2024 року близько 21 год 56 хв ОСОБА_6 , перебуваючи у форменому одязі та екіпіруванні, прибув на службовому автомобілі до будинку АДРЕСА_3 за орієнтуванням щодо виявлення автомобіля під керуванням особи, що підозрюється у заподіянні тілесних ушкоджень, де в цей час проходив повз по автомобільній дорозі старший механік військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 .

Перебуваючи в цьому ж місці, 24.02.2024 року близько 21 год 57 хв ОСОБА_5 , побачивши поліцейських, з мотивів явної неповаги до правоохоронних органів та особисто до працівника поліції ОСОБА_6 та його колеги інспектора Управління патрульної поліції ОСОБА_7 , який спільно з ОСОБА_6 виконував службові обов`язки, почав погрожувати працівникам поліції фізичною розправою та висловлюватися нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, внаслідок чого ОСОБА_7 зробив усну вимогу припинити протиправні дії.

На попередження ОСОБА_7 ОСОБА_5 ніяк не відреагував та, усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 являються працівниками правоохоронного органу, відмовився виконати його законні вимоги та відповідно до ст. ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_6 застосував стосовно ОСОБА_5 фізичну силу та спеціальні засоби «кайданки», після чого посадив до службового автомобіля марки Renault д.н.з НОМЕР_2.

В цей час ОСОБА_5 , будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу, умисно, переслідуючи ціль протиправного заподіяння тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків, знаходячись у вказаному службовому автомобілі на задньому сидінні по лівий бік від ОСОБА_6 , висловлюючи в його адресу погрози насильством (фізична розправа) та здійснюючи опір, наніс один удар лобною частиною голови в область лівої долоні руки в ділянку 1 (першого) пальця ОСОБА_6 , в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин основної фаланги 1 пальця лівої кисті.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні працівнику правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

Сторонами провадження в підготовчому судовому засіданні досягнуто угоди про визнання винуватості.

Суду надано скріплену підписами угоду про визнання винуватості від 01 квітня 2024 року, укладену у м. Житомирі між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 та письмову згоду потерпілого ОСОБА_6 на укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Виходячи із змісту угоди, ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, погодився на призначення узгодженого покарання, отримав роз`яснення наслідків укладення та затвердження угоди, що передбачені ст.473 Кримінального процесуального кодексу України та наслідки невиконання угоди.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням останньому іспитового строку, та покладанням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

При цьому сторонами угоди засвідчено, що жодні обмеження для застосування такого виду покарання та у вказаному порядку відсутні.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, що згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення і затвердження угоди, що передбачені ч.2 ст.473 та ч.4 ст.474 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, що роз`яснено судом в ході судового засідання. Крім цього, обвинувачений надав суду згоду на призначення узгодженого покарання, зазначив, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз та вона не стала наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 на укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні вбачається надання останнім згоди прокурору Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 на укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000634 від 25.02.2024р. з обвинуваченим ОСОБА_5 .

Потерпілим ОСОБА_6 в судовому засіданні 01.04.2024 року заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутність в зв`язку із зайнятістю по службі.

Перевіривши угоду, судом встановлено, що вона відповідає вимогам ст. 472 КПК України, при її укладенні дотримано вимог ст.470, ч.6 ч.7 ст. 474 КПК України, обвинувачений беззастережно визнав вину, може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, що підтвердив безпосередньо в судовому засіданні усно, а отже угода може бути затверджена судом з одночасним ухваленням вироку і її умови не порушать права, свободи, інтереси сторони чи інших осіб.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнається вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Речові докази - оптичний DVD-R-диск зберігати в матеріалах провадження.

Арешт на майно не накладався.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, обраного обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26.02.2024 року, строком дії до 23.04.2024 року, - не продовжувати.

Керуючись ст.ст.368, 369,374, 394,474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 01.04.2024р., укладену між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому узгоджену міру покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Роз`яснити, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Речові докази - оптичний DVD-R-диск зберігати в матеріалах провадження. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати, скасувати попередні заходи забезпечення кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 30 днів, починаючи з моменту його проголошення обвинуваченим, захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, направити потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1