У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000049, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Воскодави Гощанського району Рівненської області, зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачена ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_10 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України та їй призначено покарання:

за ч. 3 ст. 191 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки;

за ч. 4 ст. 191 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки;

за ч. 5 ст. 191 КК України 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки та з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворими остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки та з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю.

Ухвалено, до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та зобов`язати її прибувати за кожною вимогою до компетентного суду; не відлучатися з смт Криве Озеро Первомайського району Миколаївської області без дозволу компетентного суду; повідомляти компетентний суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Ухвалено, строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту її затримання в порядку виконання даного вироку.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просять скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 вважають, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3-5 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України не доведена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Апелянти наголошують на тому, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не можуть бути потерпілими, оскільки між ними та ОСОБА_6 існували цивільно-правові відносини, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили, є чинними та не скасовані.

Вважають, що суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.08.2022 р. у справі № 442/3912/19 провадження № 51-6128км21, оскільки у даній справі відсутні будь які рішення судів про визнання дій Особи 1 та Особи 2 як цивільно-правові відносини. Крім того ухвалою Верховного Суду України, Касаційну скаргу засудженого ОСОБА 1 було задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 02.12.2021 р. щодо ОСОБА_1 скасовано та призначений новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги, на те, що ОСОБА_6 брала гроші (позичала) під 3% для особистих потреб, як зазначено у всіх розписках, а не для оформлення депозиту.

Стосовно епізодів в яких потерпілими визнані: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 (2 епізода), відзначають, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вищезазначені потерпілі добровільно надавали (позичали) гроші ОСОБА_6 для проведення операції чоловіку та особистого лікування, що підтверджується медичними довідками.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з показів свідків вбачається: ОСОБА_26 (директор відділення банку), ОСОБА_27 (заступник відділення банку), ОСОБА_28 (касир банку), ОСОБА_6 не мала технічної можливості зайти без відома клієнта в картку (не знаючи пін-кода) та зняти з карти гроші, що дає підстави стверджувати, що в діях ОСОБА_6 відсутній та в загалі не може бути звинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. ч. 3-5 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Зазначають, що в ході судового слідства потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_6 неодноразово позичала у нього гроші для особистих потреб, та повертала до порушення кримінального провадження.

Також, потерпіла ОСОБА_21 в ході судового слідства пояснила, що ОСОБА_6 в 2017 році (до порушення кримінального провадження) частково повернула їй позичені гроші.

Потерпілий ОСОБА_29 також пояснив, що з 2018 року (до порушення кримінального провадження) ОСОБА_6 частково погасила борг, а в 2019 р. погасила повністю.

Крім того, на даний час потерпілим: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_30 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 борги погашені в повному обсязі та претензій до ОСОБА_6 вони не мають.

Тому, висновки суду першої інстанції, про те що ОСОБА_6 позичала гроші, не маючи наміру їх в подальшому повертати, є безпідставним оскільки в діях ОСОБА_6 вбачаються цивільно-правові відносини.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги та не дав оцінки, тим обставинам, що заяви про злочини написані не особисто потерпілими, окрім заяви потерпілого ОСОБА_10 , а роздруковані слідчим, на яких потерпілі тільки ставили свої підписи, що дає підстави стверджувати, що дане кримінальне провадження ретельно фальсифіковано в інтересах третьої особи, а саме ОСОБА_10 та існує особиста зацікавленість слідчого та прокурора з метою покращення особистих показників в роботі.

Обвинувачена ОСОБА_6 відзначає, що, маючи стаж роботи в банківских установах більше 30 років вона добросовісно виконувала службові обов`язки, старалась нікого не образити. У всіх своїх кредиторів вона позичала кошти, про що вказано в розписках, маючи намір все повернути.

При цьому, заяву до поліції написав власноручно кредитор ОСОБА_10 , решта потерпілих розписалися в підготовленому списку. У матеріалах справи фігурує заявлена ОСОБА_10 сума у 640 000 грн., коли фактично сума позики складає 439 000 грн., про що обвинувачена неодноразово наголошувала під час судового розгляду.

Обвинувачена зауважує, що потрапила у тяжке становище, у зв`язку з отриманою травмою руки та хворобою чоловіка, внаслідок чого вимушено зверталась за допомогою до клієнтів, відповідно до цивільно-правових відносини.

Також обвинувачена просить врахувати ті обставини, що з 2014 року вона хворіє на цукровий діабет, гіпертонічну хворобу, має важку травму плечової кістки лівої руки, що не дає змоги їй функціонувати в повній мірі. При цьому, у неї та її родини немає іншого житла крім двокімнатної квартири, де, окрім неї, прописані донька 1990 року народження та онучка 2017 року народження.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

За наказом начальника управління АТ КБ «Приватбанк» № Э.NK-ПП-2009-802 від 10.12.2009 р. ОСОБА_6 призначено на посаду начальника відділення головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк».

У період часу з 10.12.2009 р. по 19.10.2019 р., відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 2.2, 2.3 посадової інструкції керівника відділення групи Б, код посади 00000311, ОСОБА_6 повинна була організовувати роботу з діючими та потенційними корпоративними клієнтами: забезпечувати підготовку та проведення зустрічей з метою продажу банківських продуктів та послуг, дотримуватися усіх обов`язкових елементів, «мовних модулів» та сценарію зустрічі з клієнтом, усі зустрічі та дзвінки фіксувати в Менеджері контактів, повністю безумовно та своєчасно відпрацьовувати в Менеджері контактів усі централізовані приписи Головного Офісу, забезпечувати регулярні комунікації з корпоративними клієнтами, підтримувати стійкі відносини з клієнтами з метою збереження їх лояльності до банку, лобіювати інтереси банку тощо.

Крім цього, згідно укладеного з ОСОБА_6 договору № 38 про повну матеріальну відповідальність від 16.12.2003 р., вона була матеріально-відповідальною особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто являлась службовою особою.

В середині грудня 2010 року в денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_10 з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному рахунку у сумі 640 000 грн. прибув до приміщення відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи в зазначеному приміщенні, ОСОБА_10 звернувся до ОСОБА_6 , яка на той час обіймала посаду начальника відділення головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» та являлась службовою особою, і висловив намір відкрити депозитний рахунок, щоб розмістити на ньому належні йому грошові кошти. Дізнавшись про наявність у ОСОБА_10 грошових коштів у сумі 640 000 грн., ОСОБА_6 вирішила заволодіти вказаними грошовими коштами.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби, ігноруючи посадові інструкції, умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку, під приводом обговорення деталей оформлення депозитного рахунку та розміщення грошових коштів на ньому, запросила останнього до службового кабінету, в якому запевнила, що грошові кошти будуть розміщені на депозитному рахунку банку.

В свою чергу ОСОБА_10 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що остання є службовою особою, оскільки перебуває на посаді начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим має право проведення банківських операцій з грошовими коштами, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 640 000 грн. для розміщення на депозитному рахунку.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_6 на підтвердження своїх намірів власноручно написала розписку про отримання грошових коштів із зобов`язанням повернути їх після закінчення терміну дії договору депозиту, після чого поставила ввірену їй печатку банку, при цьому будь-яких документів, передбачених наказами та інструкціями банку, не надала, депозитний рахунок не створила та грошові кошти до каси відділення банку не передала.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, із користі, з метою незаконного збагачення, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 та розпорядилася ними за власним розсудом, чим заподіяла потерпілому майнової шкоди в сумі 640 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.

Крім цього, 18.06.2015 р. в денний час доби, ОСОБА_11 з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному рахунку в сумі 200 000 грн. прибула до приміщення відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованого в Миколаївській області, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47.

Перебуваючи у зазначеному приміщенні, ОСОБА_11 звернулася до ОСОБА_6 , яка на той час обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера із обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», та була наділена організаційно-розпорядчими функціями, і висловила намір розмістити належні їй грошові кошти на депозитному рахунку. Дізнавшись про наявність у ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 200 000 грн., ОСОБА_6 вирішила заволодіння ними.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби, ігноруючи посадові інструкції, умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку, під приводом обговорення деталей оформлення депозитного рахунку та розміщення грошових коштів на ньому, запросила останню до службового кабінету, в якому запевнила, що грошові кошти будуть розміщені на депозитному рахунку банку. В свою чергу ОСОБА_11 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що остання є службовою особою, оскільки перебуває на посаді начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим має право проведення банківських операцій з грошовими коштами, добровільно передала їй грошові кошти в сумі 200 000 грн.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_6 , на підтвердження своїх намірів власноручно написала розписку про отримання грошових коштів, із зобов`язанням повернути їх, при цьому будь-яких документів, передбачених наказами та інструкціями банку не надала, депозитний рахунок не створила та грошові кошти до каси відділення банку не передала.

Таким чином ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи повторно, умисно, всупереч інтересам служби, із користі, з метою незаконного збагачення, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 та розпорядилася ними за власним розсудом, чим заподіяла потерпілій майнової шкоди в сумі 200 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно у великих розмірах.

Також, 22.12.2015 р., в денний час доби, ОСОБА_12 з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному рахунку в сумі 120 000 грн. прибув до приміщення відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де до нього звернулася ОСОБА_6 , яка на той час обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» та була наділена організаційно-розпорядчими функціями.

В ході розмови ОСОБА_6 дізналася про намір останнього розмістити належні йому грошові кошти на депозитному рахунку банку. Дізнавшись про наявність у ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 120 000 грн., ОСОБА_6 вирішила заволодіння ними.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби, ігноруючи посадові інструкції, умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку, під приводом обговорення деталей оформлення депозитного рахунку та розміщення грошових коштів на ньому, запросила його до службового кабінету, в якому запевнила останнього, що грошові кошти будуть розміщені на депозитному рахунку банку.

В свою чергу ОСОБА_12 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що остання є службовою особою, перебуває на посаді начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим має право проведення банківських операцій з грошовими коштами, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 120 000 грн.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_6 на підтвердження своїх намірів власноручно написала розписку про отримання грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, при цьому будь-яких документів, передбачених наказами та інструкціями банку не надала, депозитний рахунок не створила та грошові кошти до каси відділення банку не передала.

Таким чином ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, із користі, з метою незаконного збагачення, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 та розпорядилася ними за власним розсудом, чим заподіяла потерпілому майнової шкоди в сумі 120 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Окрім цього, 03.04.2017 р. близько 10.30 год. ОСОБА_6 , яка на той час, обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» та будучи наділеною організаційно-розпорядчими функціями, перебувала в приміщенні відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованому за адресою: Миколаївська область, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47, використовуючи відомості щодо клієнтів АТ КБ «Приватбанк», дізналася про наявність грошових коштів на кредитному рахунку ОСОБА_30 , і вирішила ними заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_6 зателефонувала до ОСОБА_30 та під приводом позичити грошові кошти попросила останню дозволу на перерахунок грошових коштів з її кредитного банківського рахунку, однак отримала відмову в категоричній формі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, із користі, з метою незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, використовуючи банківські програми, до яких вона мала доступ, 03.04.2017 року о 10:59 годині без дозволу та підтвердження банківської операції ОСОБА_30 , перерахувала з її банківського рахунку на банківський рахунок ОСОБА_32 , банківська карта якої перебувала в її користуванні, грошові кошти в сумі 14 560 грн., та в подальшому розпорядилася ними за власним розсудом, чим заподіяла потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім цього, ОСОБА_6 22.04.2017 р. близько 12.30 год., обіймаючи посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», та будучи наділеною організаційно-розпорядчими функціями, перебувала в приміщенні відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» розташованого в Миколаївські області, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47, використовуючи відомості щодо клієнтів АТ КБ «Приватбанк», дізналася про наявність грошових коштів на кредитному рахунку ОСОБА_33 , якими вирішила заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_6 зателефонувала до ОСОБА_33 та під приводом позичити грошові кошти, попросила останню дозволу на перерахунок грошових коштів з її кредитного банківського рахунку, однак отримала відмову в категоричній формі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, із користі, з метою незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, використовуючи банківські програми, до яких вона мала доступ, 22.04.2017 р. о 12.44 год., без дозволу та підтвердження банківської операції ОСОБА_33 , перерахувала з її банківського рахунку на банківський рахунок ОСОБА_32 , банківська карта якої перебувала в її користуванні, грошові кошти в сумі 12 562,81 грн., та в подальшому розпорядилася ними за власним розсудом, чим заподіяла потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді, учасників кримінального провадження на підтримку поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності винуватості та право на захист.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3-5 ст. 191 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за пред`явленим їй обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що вона, будучи службовою особою, зловживаючи своїм становищем, привласнила чуже майно в особливо великих розмірах, а також заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою.

На підставі досліджених у суді першої інстанції доказів встановлено, що у період часу з 10.12.2009 р. по 19.10.2019 р., відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. п. 2.2 посадової інструкції керівника відділення групи Б, код посади 00000311, ОСОБА_6 повинна була організовувати роботу з діючими та потенційними корпоративними клієнтами: забезпечувати підготовку та проведення зустрічей з метою продажу банківських продуктів та послуг, дотримуватися усіх обов`язкових елементів, «мовних модулів» та сценарію зустрічі з клієнтом, усі зустрічі та дзвінки фіксувати в Менеджері контактів, повністю безумовно та своєчасно відпрацьовувати в Менеджері контактів усі централізовані приписи Головного Офісу. Відповідно до п.п.2.3 вона повинна була забезпечувати регулярні комунікації з корпоративними клієнтами, підтримувати стійкі відносини з клієнтами з метою збереження їх лояльності до банку, лобіювати інтереси банку тощо.

Крім цього, згідно укладеного з нею договору № 38 про повну матеріальну відповідальність від 16.12.2003 р., ОСОБА_6 була матеріально-відповідальною особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто являлась службовою особою.

В ході дослідження показань потерпілих та письмових доказів, судом першої інстанції встановлено факт передачі потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_30 грошей ОСОБА_34 як керуючій відділенням банку для розміщення їх на депозитному рахунку, а факт заволодіння такими грошима підтверджується даними про відсутність депозитного рахунку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у ПАТ КБ Приватбанк та рішеннями суду, згідно яких гроші потерпілим не були повернуті.

Так само судом встановлено доведеність факту заволодіння ОСОБА_35 грошових коштів потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_33 , у способи, зазначені в обвинуваченні, які підтверджені показаннями самої обвинуваченої, яка маючи в розпорядженні картку ОСОБА_32 , перераховувала на неї гроші клієнтів, а потім знімала готівку через банкомат.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй правопорушень.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну правову оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене обвинувачення, зокрема щодо відсутності у ОСОБА_6 умислу на заволодіння коштами.

Так, ст. 191 КК передбачена відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

З об`єктивної сторони ст. 191 КК передбачає три різних форми вчинення злочину: привласнення, розтрата чужого майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем. Їх загальною ознакою є особливе відношення винного до майна, яким він заволодіває. Особа в цих випадках не є сторонньою для майна: воно їй ввірене, перебуває в її віданні, або особа внаслідок службового становища має певні повноваження щодо цього майна. Юридичною підставою для такого відношення винного до майна є цивільно-правові відносини, договірні відносини, спеціальне доручення, службові повноваження. Іншими словами, суб`єкт злочину здійснює повноваження щодо майна на законній підставі: наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці, зберіганню майна тощо.

Судова практика вже виробила сталі критерії (орієнтири) щодо розуміння правової природи такої форми злочину проти власності як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем. Визначальна ознака, яка відокремлює (відмежовує) це діяння від інших форм посягання на чужу власність, полягає в тому, що безоплатне обернення чужого майна на користь винної особи чи на користь іншої особи (осіб) відбувається через умисне протиправне використання можливостей службового становища.

Предмети майна, на яке спрямована злочинна поведінка службової особи, можуть мати різну правову природу. Зокрема, не виключається можливість заволодіння майном, на яке не поширюється компетенція службової особи або яке їй не ввірене й не перебуває у її віданні, чи таке майно є/перебуває у державній власності.

Злочинне використання службового становища може виражатися у формі рішень, вказівок чи іншої спонукальної (зобов`язальної тощо) інформації. Як правило, ці рішення формуються заувальовано (приховано) від осіб (фізичних чи юридичних), які наділені правоможностями щодо майна, на яке спрямована протиправна поведінка винної особи. Ці особи під впливом таких рішень або вказівок (підстави, вимоги, умови тощо) не знають (можуть не знати) дійсної природи цих дій (документів) і фактично піддаються обману, внаслідок якого відбувається перехід майна на користь службової особи. Така форма обману ніби уподібнює його з обманом (дезінформацією), до якого вдаються винні особи під час заволодіння чужим майном шахрайським способом.

Проте обман, який застосується при викраденні чужого майна шляхом використання службового становища, має свої особливі, специфічні ознаки, які відрізняють його від обману при шахрайстві. Ця відмінність полягає в тому, що в першому випадку в основі обману (дезінформації), до якої вдається винна особа, завжди перебуває протиправне використання нею свого службового становища. Без застосування можливостей службового становища обман є недієвим і нездійсненним. Цей обман є різновидом обману, який через підвищену суспільну небезпеку і специфічні ознаки був криміналізований в окрему форму злочинів проти власності. У другому ж випадку заволодіння майном можливе без протиправного використання службового становища.

У цій справі судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 використовуючи своє службове становище начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» вчинила дії (зазначені в пред`явленому обвинуваченні), внаслідок яких заволоділа грошовими коштами потерпілих.

Характер, послідовність та сукупність дій ОСОБА_6 саме як службової особи відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» створили ті умови і обстановку, за яких кошти потерпілих безоплатно опинилися у її розпорядженні як начальника. Тобто, в даному випадку використання ОСОБА_6 свого службового становища було тією необхідною дією, що перебуває у причинному зв`язку з наслідком. При цьому, часткове повернення вказаних грошових коштів жодним чином не спростовує її вини, оскільки для кваліфікації її дій за ст. 191 КК України подальший спосіб розпорядження отриманим майном не має значення.

До того ж, як вірно відзначив суд першої інстанції, про наявність умислу ОСОБА_6 на заволодіння майном потерпілих, оскільки на момент вчинення першого злочину щодо ОСОБА_10 у 2010 році ОСОБА_6 мала боргові зобов`язання у великих сумах як перед банком, так і за іпотекою, а її заробітна плата не могла покрити навіть невеликої частини тих сум, які вона отримувала від потерпілих. Тож вона мала усвідомлювати, що не має реальної можливості повернути гроші.

Доводи сторони захисту відносно того, що ОСОБА_6 має нести виключно цивільну відповідальність за невиконання умов договорів є необґрунтованими, оскільки на момент укладання відповідних правочинів обвинувачена умисно не повідомляла потерпілим про те, що бере у них кошти для особистого використання, незважаючи на подальші дії, спрямовані на часткове повернення таких коштів, що вказує на наявність в діях ОСОБА_6 елементів кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2023 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3