ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/437/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/948/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.27, 358 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 01 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Братолюбівка Лозівського району Харківської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України з призначенням покарання:

-за ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

-за ч.4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст. ст.100, 126 КПК України.

Судом встановлено, що у лютому 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на пособництво у виготовленні підробленого посвідчення водія, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права на право керування транспортними засобами категорії «В».

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на пособництво у виготовлені завідомо підробленого посвідчення водія, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, скориставшись пошуковою системою «Google», на невстановленому досудовим розслідуванням сайті, знайшов оголошення про проходження онлайн курсів водіїв, з подальшим виготовлення водійських посвідчень. Після чого зв`язався з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою узгодив виготовлення водійського посвідчення на своє ім`я, при цьому, усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія відповідно до «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортним засобом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340.

Продовжуючи реалізацію свого умислу на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, ОСОБА_7 , через мобільний додаток «Messenger» надіслав невстановленій досудовим розслідуванням особі повідомлення, у якому надав необхідні для виготовлення такого посвідчення власні анкетні дані, а також власну фотографію, зразок свого підпису, фото паспорту громадянина України на своє ім`я, тобто надав засоби чим сприяв підробленню офіційного документа.

Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа, в невстановлені досудовим розслідуванням час, дату та місце, використовуючи дані, попередньо надіслані ОСОБА_7 , внесла неправдиві відомості до посвідчення водія серії НОМЕР_1 , начебто видане 27 04 2023, територіальним сервісним центром №0541, категорії «В», на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим самим підробивши його, та надіслала зазначене посвідчення на вказану останнім адресу відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 отримав вказане підроблене посвідчення водія, сплативши за нього накладним платежем 9000 гривень. У подальшому, ОСОБА_7 , використовував підроблене посвідчення водія з метою керування транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив пособництво у підробленні посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 27 04 2023, НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке виготовлено на бланку, який не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Крім цього, ОСОБА_7 , в лютому 2023 році, більш точних дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, достовірно знаючи порядок отримання посвідчення водія, встановлений чинним законодавством, діючи умисно, всупереч цьому порядку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою використання завідомо підробленого офіційного документу, перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного телефону, користуючись пошуковою системою «Google», відшукав невстановлену досудовим розслідуванням особу, у якої замовив виготовлення підробленого посвідчення водія категорії «В» на своє ім`я, за суму 9000 гривень, з метою подальшого його використання, надіславши, при цьому, вказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі, свою фотокартку, фото паспорту громадянина України на своє ім`я, та інші анкетні дані.

Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа, в невстановлені досудовим розслідуванням час, дату та місце, використовуючи дані, попередньо надіслані ОСОБА_7 , внесла неправдиві відомості до посвідчення водія серії НОМЕР_1 , начебто видане 27.04.2023, територіальним сервісним центром №0541, категорії «В», на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим самим підробивши його, та надіслала зазначене посвідчення на вказану останнім адресу відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане підроблене посвідчення водія отримав ОСОБА_7 , сплативши за нього накладним платежем 9000 гривень. У подальшому, ОСОБА_7 , використовував підроблене посвідчення водія з метою керування транспортним засобом.

Так, 26 12 2023 року о 00-33, працівниками ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м.Лозова, по вулиці Павлоградська, був зупинений автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння.

У подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія відповідно до «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортним засобом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 05 1993, №340, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав працівникам ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завідомо для нього підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , начебто видане 27 04 2023, територіальним сервісним центром №0541, категорії «В», на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке виготовлено на бланку, який не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, тобто пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою і надає права, з метою використання його підроблювачем, та за ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69-1 КК України та незастосуванням кримінального закону, який підлягає застосуванню додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 року 4 місяці обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, за ч.4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просить призначити покарання у виді 1 років 4 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України просить звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просила про задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та незастосування кримінального закону, який підлягає застосуванню.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 наголошували на необхідності часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, при цьому категорично заперечуючи проти призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів суд першої інстанції навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, за які його засуджено.

Перевіряючи доводи прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 69-1 КК України, колегія суддів вважає їх не позбавленими правових підстав, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливою частиною КК України.

Констатації підлягає факт, що за наявності вищевказаних обставин, призначення покарання у розмірі, який не перевищує двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини КК України є обов`язковим та безальтернативним.

Проте, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступках та щиро розкаявся у вчиненому, що обґрунтовано визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Крім того, судом першої інстанції достовірно встановлено відсутність обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, а також, беручи до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у постанові Судової палати з розгляду кримінальних справ Верховного Суду України від 14 04 2016 року щодо застосування ст. 69-1 КК України, зокрема щодо неврахування при застосуванні положень ст. 69-1 КК України добровільного відшкодування шкоди або усунення збитків тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно, колегія суддів з огляду на принцип законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, використовуючи свої дискреційні повноваження, вважає за необхідне, враховуючи положення п.4 ч.1 ст. 409, п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, змінити оскаржуваний вирок, зменшивши, на підставі ст. 69-1 КК України строк призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст. 27 та ч.1 ст.358 КК України.

Так, санкцією ч.1 ст. 358 КК України максимальним строком найсуворішого виду покарання є обмеження волі строком на 2 роки.

Отже, враховуючи положення ст. 69-1 КК України, ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі, що становить дві третини покарання за інкримінованою йому статтею.

Що стосується твердження апелянта щодо необхідності застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання такого додаткового покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та не знаходить підстав для задоволення вказаних вимог.

Так, санкцією ч.1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Санкція ж ч.4 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Тобто, констатації підлягає факт, що санкціями статей, інкримінованих ОСОБА_7 таке покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами не передбачено.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Призначення ж, як того просить прокурор, ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, на переконання колегії суддів буде безпідставним виходом за межі санкцій інкримінованих йому статей, що в свою чергу потягне за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування вказаної вимоги, прокурор, крім іншого посилається на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 04 09 2023 року по справі № 702/301/20, відповідно до якого, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК України і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

В свою чергу, колегія суддів констатує, що вказаний висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду стосується правопорушень, передбачених ст.ст. 286, 286-1 КК України, у зв`язку з чим взагалі не зрозуміло, як, такий інститут, як позбавлення права керування транспортними засобами та висновки Верховного Суду щодо особливостей його застосування співвідносяться з кримінальними проступками, інкримінованими ОСОБА_7 , санкція яких не передбачає додаткового покарання взагалі і покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема.

Крім того, згідно п.п. 17,18 постанови Пленуму ВСУ від 24 10 2003 року суд не вправі призначати таке додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортним засобом.

В матеріалах же кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відсутні відомості щодо наявності у останнього водійського посвідчення встановленого Законом зразку.

Навпаки ж, згідно наявного в матеріалах кримінального провадження висновку експерта №СЕ-19/121-24/824-ДД від 11 01 2024 року, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 27 04 2023 року ТСЦ №0541 на ім`я ОСОБА_7 , яке останній використовував під час керування транспортним засобом, виготовлене на бланку, який не відповідає бланкам аналогічних документів, що знаходяться в офіційному обігу країни виробника -України.

Колегія суддів, на підставі вивчених матеріалів кримінального провадження, приходить до висновку що доводи прокурора в цій частині не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в частині необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 01 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

ОСОБА_7 призначити за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі, на підставі ст. 69-1 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 таким, якому остаточно визначено покарання у виді 1 року 4 місяці обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 4 місяці.

На підставі ст.76 КК України вважати ОСОБА_7 таким, на якого покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ___________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4