Справа № 202/7126/24
Провадження № 1-кп/202/1519/2024
УХВАЛА

11 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003069 від 28 травня 2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України -

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2024 року в провадження судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003069 від 28 травня 2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Ухвалою від 05 червня 2024 року призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладеної 28 травня 2024 року між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та обвинуваченим ОСОБА_4 . Згідно даної угоди сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.ст.69,58 КК України, у виді двох років службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що, на його думку, при укладенні угоди про визнання винуватості було дотримано вимоги та правила КПК України та КК України. Просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення передбаченого ч.5 ст.407 КК України щодо якого він визнає себе повністю винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, ОСОБА_4 вказав, що угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, без застосування до нього будь-якого насильства, примусу чи погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим та прокурором, вважаючи, що умови угоди не суперечать вимогам кримінально-процесуального закону.

Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до правил ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Положеннями ч.7 ст. 474 КПК України визначено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі судове провадження продовжується у загальному порядку.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Так, відповідно до ст.12 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якого передбачає покарання до 10 років позбавлення волі.

З угоди про визнання винуватості, вбачається, що сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому буде призначено покарання за ч. 5 ст.407 КК України із застосуванням ст.69,58 КК України у виді двох років службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65,75 КК мають право, використовуючи положення ст.69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Частина 1 статті 69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. (в редакції від 27.01.2023).

Як вбачається з обвинувального акта обвинувачений ОСОБА_4 залишив розташування військової частини 29 грудня 2022 року та незаконно перебував за її межами до 27 травня 2024 року.

Відповідно до ст. 407 КК України початковим моментом самовільного залишення є день, коли військовослужбовець самовільно покинув розташування військової частини чи місце служби, а кінцем час повернення в частину або затримання.

Тобто злочин вчинений ОСОБА_4 , передбачений ч.5 ст.407 КК України, слід вважати розпочатим 29 грудня 2022 (самовільного залишення місця служби), а закінченим 27 травня 2024 (з`явлення до Територіального управління Державного бюро розслідувань).

При цьому слід зазначити, що станом на 27 травня 2024 року діяли норми ст.69 КК України в редакції від 27.01.2023 року, якими унеможливлюється застосування даної статті до засуджених за злочини, передбачені ст.407 КК України.

Оскільки, узгоджене сторонами покарання в тексті угоди не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд доходить висновку про необхідність відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 28травня 2024 року та продовжити підготовче судове засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370,372, ч.7 ст.474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 28 травня 2024 року між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та обвинуваченим ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1