ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/391/24 Справа № 204/552/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 10 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено:

1) під час особистого обшуку затриманої в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 , за адресою: м.Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 21, а саме на: мобільний телефон марки Орро чорного кольору з ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із двома сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; аркуш паперу з чорновими записами;

2) під час обшуку службового кабінету в.о. директора ДІ ПрАТ «ВНЗ» МАУП» ОСОБА_7 , розташованого на другому поверсі за адресою: м.Дніпро, вул.Надії Алексєєнко, 21, в приміщенні Дніпровського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад» Міжрегіональна Академія управління персоналом», а саме на: чорнові записи із прізвищами студентів на 1 арк.; список боржників на 16 січня 2024 року на 5 арк.; чорнові записи із прізвищами учнів 5 арк; блокнот чорного кольору з написом «Diary» та нотатками; блокнот червоного кольору із чорновими записами; грошові кошти у розмірі 3 000 грн. Національної валюти України купюрами по 500 з серійними номерами АК5924599, ЕЕ7445012, ВЖ4236498;ЕИ3467277; ХД5904543; ВЖ8489740, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що вилучене майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування. Крім того, метою накладення арешту у даному випадку є забезпечення конфіскації майна як виду покарання до грошових коштів, оскільки санкція ч.4 ст.368-3 КК України передбачає такий обов`язковий вид додаткового покарання. Зазначив, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення тимчасово вилученого майна власником.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на те, що прокурором під час проведення слідчої дії - затримання особи в порядку ст.208 КПК України були допущені істотні порушення, а саме порушено право на захист підозрюваної, що тягне за собою визнання отриманих доказів недопустимими. Під час проведення слідчих дій, а саме: огляду вилучених речей та документів, затримання особи та проведення обшуку були присутні поняті, які є заінтересованими особами, про що свідчить факт їх дружніх відносин із оперуповноваженим в ОВС УСР в Дніпропетровській області. Зазначає, що постанова слідчого про визнання речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні має розбіжності та жодним чином не підтверджує необхідність у визнанні речовими доказами речей, які були вилучені в ході обшуку службового кабінету та підозрюваної, що у свою чергу є порушенням вимог ч.5 ст.110 КПК України. Враховуючи зазначене, вбачається, що дії слідчого та прокурора не відповідають критеріям справедливості та рівноваги, наявне втручання у вільне володіння майном, порушення суспільних інтересів та прав особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити частково, накласти арешт лише на грошові кошти, а ухвалу слідчого судді без зміни, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження слідчим відділенням ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000003 від 10 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , постійно обіймаючи у ДІ ПрАТ ВНЗ МАУП посаду виконувача обов`язків директора, повязану із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, в силу ч.3 ст.18 КК України є службовою особою та відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції є службовою особою, яка обіймає посаду у юридичній особі приватного права.

Також встановлено, що 28 вересня 2023 року приблизно о 12 год., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_11 , який є студентом ДІ ПрАТ ВНЗ МАУП, прибув до навчального закладу, розташованого на 2 поверсі за адресою: м.Дніпро, вул.Н.Алексєєнко, 21, та направився до кабінету, де приймали документи на вступ до навчального закладу, де ОСОБА_12 , яка є замом декана, в ході спілкування з приводу здачі необхідних іспитів повідомила, що екзаменаційна сесія переноситься з 18 вересня 2023 року на 02 жовтня 2023 року з технічних причин. Також повідомила, що ОСОБА_11 потрібно здати усі контрольні та курсову роботу, однак цього буде недостатньо, та йому потрібно буде зібрати грошові кошти на закриття екзаменаційної сесії, інформацію про збір цих коштів їй стало відомо від керівництва МАУП, а саме директора ОСОБА_7

ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_7 , прийняв рішення про складання екзаменаційної сесії самостійно.

В подальшому, 04 січня 2024 року, в денну пору доби, в.о. директора ОСОБА_7 з метою незаконного збагачення, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, пов`язаний із вимаганням такої вигоди, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, що розташований на другому поверсі у приміщенні ДІ ПрАТ ВНЗ МАУП за адресою: м.Дніпро, вул.Н.Алексєєнко, 21, здійснила особистий прийом студента ОСОБА_11 , де під час розмови у завуальованій формі повідомила його про необхідність передачі їй грошових коштів у сумі 2 500 грн. за успішне складання екзаменаційно-залікової сесії та окремо 500 грн. за успішний захист курсової роботи, а також викликала в останнього перконання, що після передачі грошових коштів з використанням власного авторитету та своїх повноважень забезпечить успішне складання ОСОБА_11 екзаменаційно-залікової сесії, та повідомила, що у разі відмови у наданні такої вигоди останній буде відрахований з ДІ ПрАТ ВНЗ МАУП.

В подальшому, 18 січня 2024 року приблизно о 14.40 год. ОСОБА_7 прийняла у своєму кабінеті в приміщенні навчального закладу ОСОБА_11 ,, який на виконання прийнятої нею обіцянки приніс грошові кошти в розмірі 3 000 грн., та діючи внаслідок попередньо сформованого вище вказаного умислу в інтересах навчального закладу, протиправним шляхом та маскування незаконної діяльності, ОСОБА_7 вказала ОСОБА_11 , який приніс грошові кошти в розмірі 3 000 грн., на необхідність передачі їй грошових коштів у блокнот.

Після цього ОСОБА_11 з відома ОСОБА_7 залишив грошові кошти в розмірі 3 000 грн. у блокноті чорного кольору, однак остання фактично не змогла розпорядитися неправомірною вигодою, оскільки в цей же день, приблизно о 14.48 год. була викрита працівниками правоохоронних органів.

19 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368-3 КК України, за ознаками вимагання та одержання як службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду.

18 січня 2024 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. В ході затримання у ОСОБА_7 при собі було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Орро чорного кольору з ІМЕН НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 із двома сім картами - НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , а також аркуш паперу з чорновими записами.

18 січня 2024 року після затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України було проведено невідкладну слідчу розшукову дію, а саме обшук в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України іншого володіння особи, а саме службового кабінету в.о. директора ДІ ПрAT «ВНЗ» МАУП» ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено: чорнові записи із прізвищами студентів на 1 арк., список боржників на 16 січня 2024 року на 5 арк., чорнові записи із прізвищами учнів - 5 арк., блокнот чорного кольору з написом «Diary» та нотатками, блокнот червоного кольору із чорновими записами, вказані речі та документи, грошові кошти у розмірі 3 000 грн. Національної валюти України купюрами по 500 з серійними номерами - АК5924599, ЕЕ7445012, ВЖ4236498; ЕИ3467277; ХД5904543; ВЖ8489740,

Постановою слідчого СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 19 січня 2024 року вищевказані вилучені предмети були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню №0000003.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2024 року надано дозвіл прокурору Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 на проведення обшуку 18 січня 2024 року в період часу з 15.27 год. до 17.39 год. службового кабінету в.о. директора ДІ ПрАТ «ВНЗ» МАУП» ОСОБА_7 , розташованого на другому поверсі за адресою м, Дніпро, вул.Надії Алексєєнко, 21, в приміщенні Дніпровського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад» Міжрегіональна Академія управління персоналом», під час якого було виявлено та вилучено вищевказане майно.

На переконання апеляційного суду вилучені речі, грошові кошти та документи відповідають критеріям ст.98 КПК України, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому тільки заборона користування, віджудження та розпорядження вказаним майном може запобігти їх приховуванню, пошкодженню, зникненню, втраті, знищенню, використанню, перетворенню, передачі майна.

Враховуючи викладене та те, що вилучені предмети та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та існує ризик зміни або знищення вилучених речових доказів, і в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно може бути використано як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, може містити відомості про обставини вчинення цього кримінального правопорушення, тобто має суттєве значення при розслідуванні кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на зазначене майно.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя обгрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту майно і на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою конфіскації майна як виду покарання.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного майна, не допущення його знищення, приховування, відчуження, перетворення, зникнення неможливо, у зв`язку з чим незастосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.

Крім того, під час досудового розслідування необхідно забезпечити проведення ряду слідчих (розшукових) дій, в першу чергу ряд відповідних судових експертиз, а тому виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді з підстав визначеного ним способу обтяження майна, оскільки застосування заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладання арешту на зазначене майно шляхом заборони відчудження, користування та розпорядження запобігає порушенню прав та законних інтересів сторін кримінального провадження, у тому числі проведенню експертних досліджень.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час затримання ОСОБА_7 були допущені істотні порушення вимог КПК України, апеляційним судом не розглядаються, оскільки не входять в сукупність питань, що підлягають дослідженню під час розгляду клопотання про арешт майна, так як питання щодо законності затримання може бути перевірено слідчим суддею в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, за наявності передбачених законом підстав, в той час як суд апеляційної інстанції в силу положень ст. 206 КПК України не наділений повноваженнями щодо фіксування таких заяв та вжиття будь-яких заходів реагування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час проведення слідчих дій, а саме: огляду вилучених речей та документів, затримання особи та проведення обшуку, були присутні поняті, які є заінтересованими особами, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки на даній стадії процесу слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, зокрема, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слід зазначити, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст.28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на автомобіль, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2024 року про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час особистого обшуку затриманої в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 , за адресою: м.Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 21, та під час обшуку службового кабінету в.о. директора ДІ ПрАТ «ВНЗ» МАУП» ОСОБА_7 , розташованого на другому поверсі за адресою: м.Дніпро, вул.Надії Алексєєнко, 21, в приміщенні Дніпровського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад» Міжрегіональна Академія управління персоналом», в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4