Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Рівне

Справа № 569/10790/21

Провадження № 11-кп/4815/116/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003747 від 09.09.2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Чабель, Сарненського району Рівненської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2023 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду та роз`яснено що він має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Витрати на залучення експерта в сумі 5 328 грн 44 коп. віднесено на рахунок держави.

Відповідно до обвинувального акта 08 вересня 2020 року, приблизно о 16 год. 18 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись навпроти будинку № 14 по вулиці Симона Петлюри зі сторони вулиці Соборної у напрямку проспекту Миру в м. Рівне, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, та пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості і зупинки транспортного засобу, та допустив наїзд на ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво по ходу руху автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_7 , пункту 18.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 покликається на необґрунтованість та безпідставність ухвали суду від 18.09.2023 року. Вважає, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення і судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку потерпілого судом залишено поза увагою зупинення перебігу давності у зв`язку із ухиленням обвинуваченого ОСОБА_7 від суду.

Вказує, що судом не з`ясовано та відповідні докази суду не надавалися про те, що ОСОБА_7 не вчинив протягом цих строків нового злочину.

Наголошує, що в ухвалі суду відсутні відомості про те, що суд переконався у тому, що інкриміноване обвинуваченому діяння мало місце, воно містить склад злочину і ОСОБА_7 винний в його вчиненні, а також відсутні дані на підтвердження правильності встановлення розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18.09.2023 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого, захисника, прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції було дотримано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено ним 08 вересня 2020 року. Органом досудового розслідування його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

У відповідності до положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.284, ч. 3 ст.285, ч. 4 ст.286, ч. 3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом особа звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення підстав, передбачених у ст. 49 КК України, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

У статті 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); перебіг давності не перерваний; перебіг давності не зупинявся; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України минуло понад три роки, а тому вірно застосовано положення п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні клопотання захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення та перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК України, встановивши умови і підстави визначені законом України про кримінальну відповідальність та отримавши згоду обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 .

Доводи потерпілого про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали були залишені поза увагою положення ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, в яких указані обставини, що порушують перебіг строків давності, та не було вжито жодних заходів з метою перевірки наявності даних обставин, колегія суддів вважає безпідставними.

На переконання апеляційного суду, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про умисне ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування чи суду, як про це вказує потерпілий.

Колегія суддів звертає увагу, що під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

В матеріалах кримінального провадження дійсно є дані, які свідчать про застосування щодо обвинуваченого заходів, передбачених ст.ст. 139, 140 КПК України у зв`язку з неявкою в судові засідання. При цьому встановлено також, що з 13 квітня 2022 року ОСОБА_7 укладено контракт добровольця територіальної оборони в складі добровольчого формування Рівненської міської територіальної громади № 1.

Вказані обставини не дають підстав для висновку, що обвинувачений умисно ухилявся від суду, як про це стверджує потерпілий, судове провадження відносно нього у зв`язку з розшуком не зупинялось, а тому відсутні підстави вважати, що має місце зупинення перебігу давності.

Відомостей про те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності переривались в розумінні ч. 3 ст.49 КК України в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд не вбачає порушень при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

За наведеного суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду також зауважує, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Тому судом першої інстанції у відповідності до закону цивільний позов потерпілого залишено без розгляду та роз`яснено останньому право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є обгрунтованою і вмотивованою, а відтак підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003747 від 09.09.2020 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3