ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1138/24 Справа № 206/2878/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

За ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 12 квітня 2024 року включно.

В обгрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні корисливого особливо тяжкого злочину, а також особливо тяжкого злочину, що посягає на авторитет органів державної влади, він міцних соціальних зв`язків не має, не працює, офіційне джерело його доходів невідоме. Ризик переховування обвинуваченого від суду дотепер не зменшився, є реальним та дійсним. А обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж, жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено. Суд не вбачав підстав для визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків, в іншому розмірі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю. Або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування вказує, що прокурором не доведено та не надано доказів, яким чином у випадку застосування до нього домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю можливо переховуватися від суду.

Зазначає, що остання ухвала суду діяла до 02.02.2024 року, а тому ОСОБА_7 тримався під вартою безпідставно 10 днів.

На думку апелянта суд здійснив розгляд клопотання прокурора без повідомлення обвинувачених.

Також вказує, що ОСОБА_7 є одруженим, був військовослужбовцем, має постійне місце проживання, жодного разу не порушував умови тримання в СІЗО, раніше не судимий.

Окрім цього захисник зазначає, що ОСОБА_7 тримається під вартою понад 6 років, а протягом року в судових засіданнях не здійснено жодної процесуальної дії в частині руху справи.

Стосовно застави зазначає, що розмір застави запропонований прокурором, є завідомо непомірним, не обгрунтованим та немотивованим, що робить таку заставу не альтернативним, а безальтернативним запобіжним заходом.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з підстав, викладених в ній.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченого, колегія суддів вважає їх слушними та такими, що не позбавленні правових і фактичних підстав.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0001465 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348, ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Судом першої інстанції в судовому засіданні 13 лютого 2024 року, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ..

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків, потерпілого.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а отже, останні будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, в той час як їх анкетні дані та адреси проживання відомі обвинуваченим, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, під час апеляційного перегляду захисником було заявлено про безпідставний тривалий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції, зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою більше 6 років.

Як вбачається з наданих матеріалів контрольного провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 надійшов до суду першої інстанції 02 червня 2020 року.

Станом на час розгляду апеляційної скарги, триває судовий розгляд у суді першої інстанції та досліджуються докази.

В той же час, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою з лютого 2018 року, з моменту затримання та повідомлення про підозру, до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, тобто на цей час строк його попереднього ув`язнення є досить тривалим та становить більше 6 років.

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Апеляційний суд наголошує на тому, що у разі очевидного зловживання учасниками судового розгляду своїми процесуальними правами, порушення порядку проведення судового засідання, суд першої інстанції має застосовувати відповідні заходи реагування, які визначені кримінальним процесуальним законом та зазначені обставини не мають бути перешкодою для проведення судового розгляду в розумні строки.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 .

Разом з цим, при визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого та дійшов помилкового висновку про не визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги захисники, в тому числі щодо не визначення в ухвалі суду від 13.02.2024 року розміру застави до обвинуваченого, приймаються колегією суддів до уваги.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2023 року ОСОБА_7 розмір застави визначений раніше, був зменшений з 250 до 150 розмірів прожиткового мінімуму.

Так, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з матеріалами провадження, при оцінці майнового стану обвинуваченого колегія суддів враховує, що із таких не вбачається доказів отримання ними значного доходу, будь-які інші дані про наявність у їх власності цінного майна чи інших активів у матеріалах провадження також відсутні.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , є особою раніше не судимою, одружений, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, був військовослужбовцем.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , враховуючи дані про його особу, майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір застави до 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для обвинуваченого з урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 348 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 12 квітня 2024 року включно.

Встановити ОСОБА_7 заставу у розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4