Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2461/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001020 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч.3 ст.286-1 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.

- за ч.3 ст.135 КК України на 3 роки позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту затримання, тобто з 02.09.2023 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів до 27.04.2024 включно або до моменту набрання вироком законної сили в межах зазначеного строку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 10119,76 грн за проведення експертиз.

Скасовано арешт, накладений ухвалою суду від 05.09.2023 року.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_6 01.09.2023 близько 20:20 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем Фольксваген Джетта, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі по тексту Автомобіль). Рухаючись останнім по автомобільній дорозі Дубрівка-Хижівка поблизу с. Вересна Звягельського району Житомирської області, в порушення вимог п.1.7, п. 2.3.б), п. 2.9.а), п.10.1 та п.11.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту ПДР), будучи неуважним, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, ОСОБА_6 виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, що входять в комплекс поєднаної тупої травми голови, шиї, тулуба та кінцівок, супроводжувалися гострою крововтратою, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.7, 2.3.б), 2.9.а), 10.1, 11.3. ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім того, одразу після здійснення наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 , водій ОСОБА_6 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п.2.10 ПДР, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 , не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди. Натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне, ОСОБА_6 зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли водій ОСОБА_6 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Вказує, що суд обираючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень: грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення, залишення потерпілого в небезпеці, наслідки - смерть потерпілого та безпідставно призначив обвинуваченому найменше покарання, передбачене санкціями ч.3 ст. 286-1, ч.3 ст.135 КК України, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.3 ст. 286-1 КК України у виді 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років та за ч.3 ст. 135 КК України- у виді 5 років позбавлення волі. У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного ОСОБА_6 покарання. Просить вирок суду змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за вчинені кримінальні правопорушення

На переконання захисника при призначенні покарання суд не врахував, те, що обвинувачений повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_8 всю спричинену шкоду, що підтверджується наданими та долученими до матеріалів справи розписками про отримання коштів, що вона підтвердила у судовому засіданні, а також і думку потерпілої, яка просила суворо ОСОБА_12 не карати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного йому покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного ОСОБА_6 покарання та також просить, застосувати ст. 69 КК України.

Вказує, що суд не взяв до уваги, те, що вона повністю примирилась з обвинуваченим, пробачила йому все що він зробив, він повністю відшкодував всю моральну та матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, захисника, потерпілої які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та потерпілої, та заперечили щодо апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував щодо задоволення інших апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують його покарання, а саме відшкодування завданих збитків та щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимим, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно та позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

Крім цього, суд врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини, наслідком яких стала смерть людини. Встановлені пом`якшуючі обставини не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшують їх суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, та не дають змоги не зважати на ту обставину, що злочини були вчинені у стані алкогольного сп`яніння. Адже, керуючи автомобілем у нетверезому стані, ОСОБА_6 грубо порушив Правила дорожнього руху та своїми діями позбавив людину життя, яке є найбільшою соціальною цінністю, відповідно до ст. 3 Конституції України.

Разом з тим, уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися ПДР.

При цьому, правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України місцевий суд не встановив, з чим погоджується і колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки ДТП, в результаті якого потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який залишив місце ДТП та не надав допомогу потерпілому, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, яке є мінімальним в межах санкції статті, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого, захисника, потерпілої, що суд помилково зазначив у вирок, що станом на 28.02.2024 р. батьками обвинуваченого було передано потерпілій кошти в сумі лише 30 000 грн., а насправді вони передали кошти в сумі 40 000 грн. не впливають на правильність висновків суду щодо призначеної міри покарання.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, в апеляційних скаргах не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав не вбачається.

При цьому, як видно з вироку, обставини, про які вказано у апеляційних скаргах обвинуваченого, захисника, потерпілої були враховані судом під час призначення ОСОБА_6 покарання мінімального за санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, що покарання призначене ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки судом встановлені обставини, що пом`якшують покарання, потерпіла в судовому засіданні вказала, що обвинувачений повністю відшкодував шкоду, претензій матеріального та морального характеру немає, при призначенні покарання просила застосувати положення ст.69 КК України, а тому покарання призначене ОСОБА_6 у виді реального позбавлення волі на значний термін є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставини, якими прокурор обґрунтовує свою апеляційну скаргу, а саме грубе порушення ПДР, стан алкогольного сп`яніння, смерть потерпілого, залишення потерпілого в небезпеці є кваліфікуючими ознаками злочинів за якими ОСОБА_6 визнаний винним і в межах санкцій яких суд призначив йому покарання як за кожен злочин так і за їх сукупністю, врахувавши індивідуалізацію покарання щодо кожного обвинуваченого, а також встановлені пом`якшуючі покарання обставини та думку потерпілої.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: