Номер провадження: 11-кп/813/764/24
Справа № 505/2968/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2023 у кримінальному провадженні №0000555, внесеному до ЄРДР 07.06.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, неодруженого, без реєстрації місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.03.2013 Франківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 місяця арешту;

- 21.11.2013 Франківським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

- 26.12.2014 Червоноградським міським судом Львівської області за поданням КВІ скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 21.11.2013 в місця позбавлення волі;

- 26.04.2016 Франківським районним судом м. Львів, за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднане частково невідбута частина покарання за вироком Франківського райсуду м. Львова від 21.11.2013, остаточно 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 26.11.2016 Франківським районним судом м. Львів, за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, із застосуванням до ч. 5 ст. 72 КК України. Звільнений 14.12.2017 з СІЗО по відбуттю строку покарання;

- 12.10.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна;

-18.01.2023 Франківським районним судом м. Львів, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком від 12.10.2018, до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений з Вінницької ВК №-86 23.03.2023 у зв`язку з відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (років) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироку суду законної сили залишено без змін тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з дня його затримання, тобто з 07.06.2023.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він достовірно знаючи, що 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і Міністерства оборони України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 18.04.2022 №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 12.08.2022 №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 07.11.2022 №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, до 19 лютого 2023 року.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 06.02.2023 №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19лютого 2023 року строком на 90 діб, до 20травня 2023 року.

02.05.2023 набув чинності Закон України Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Таким чином затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Проте, обвинувачений ОСОБА_8 06.06.2023 року біля 11 години 00 хвилин, перебуваючи біля залізничного вокзалу ст. Подільськ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , познайомився з ОСОБА_10 , та під час спілкування з яким, вирішили попрямувати до кімнати відпочинку ст. Подільськ, з метою вживання спиртних напоїв. Перебуваючи у вказаній кімнаті для відпочину за вище вказаною адресою, ОСОБА_8 попросив у останнього мобільний телефон марки «Redmi 9 С», чорного кольору для того, щоб здійснити з нього телефонні дзвінки, на що останній погодився та надав вказаний телефон ОСОБА_8 . Помітивши, що ОСОБА_10 заснув після вжиття спиртних напоїв, та не спостерігає за ним, у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення мобільного телефону марки «Redmi 9 С», чорного кольору, який належить ОСОБА_10 , ОСОБА_8 в той же день та час, перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, упевнившись, що його дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, скориставшись відсутністю уваги власника телефону ОСОБА_10 , який в цей момент спав, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав мобільний телефон марки «Redmi 9 С», чорного кольору, вартістю 3007 гривень 60 копійок, з чохлом чорного кольору типу книжка, вартістю 110 гривень, в якому знаходилась сім картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», вартістю 150 гривень 00 копійок, який належить ОСОБА_10 .

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3267 гривень 60 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих правопорушень, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу оскільки вважає вирок суду занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 визнав вину у повному обсязі, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має міцні соціальні зв`язки, а саме бабусю похилого віку. Також вказує на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, а саме на наявний у нього рецидив туберкульозу обох легень.

Просить вирок суду першої інстанції змінити та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 будучи належним чином сповіщеним про дату та час в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілого у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та підтвердив обставини вчинення злочину.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

У апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд відніс щире каяття, та активне сприяння розкриття злочинів.

До обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції суд першої інстанції відніс рецидив злочинів.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та обставин, що обтяжують його покарання, суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме покарання у виді позбавлення волі в межах приближеної до мінімальної санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, буде необхідним та достатнім, і досягне мети не лише кари за вчинене, та буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів засудженим.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, без застосування положень ст. 75 КК України, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання захисника на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки характеризуючи дані в сукупності з обставинами вчиненого злочину, враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Доводи захисника, яким вона мотивує необхідність пом`якшення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України, враховані судом першої інстанції, а покарання призначене відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, проте вважає, що ці дані не є безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання з урахуванням встановлених судом обставин.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 року роз`яснено, що звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Згідно з наказом МОЗ України №1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» від 15 серпня 2014 року, питання про звільнення засуджених від відбування покарання за хворобою вирішуються на стадії виконання вироків на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 має право звернутися до суду з клопотанням про звільнення її від відбування покарання за хворобою, відповідно до ст. 537 КПК України, що в подальшому може бути вирішено судом під час виконання вироку відносно нього.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 на утриманні бабусі, оскільки будь яких доказів про перебування бабусі на його утриманні та необхідність такого утримання стороною захисту не надано.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин у період війни, яка триває в Україні, у зв`язку з нападом рф, Законом України затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Вчиняючи крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу та виживання, ОСОБА_8 знехтував всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час, здійснив посягання на майно співгромадян, тому ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційної скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2023 у кримінальному провадженні №0000555, внесеному до ЄРДР 07.06.2023 відносно ОСОБА_8 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4