Справа №587/874/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - Клімашевська
Номер провадження 11-кп/816/1030/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2024 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою суду від 27.12.2023, ОСОБА_5 оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Провадження у справі зупинено до розшуку обвинуваченого ОСОБА_5 та його затримання.

27.03.2024 до суду надійшло повідомлення Сумського РУП ГУНП в Сумській області про встановлення місцезнаходження розшукуваного ОСОБА_5 та його затримання. У зв`язку з чим ухвалою суду від 27.03.2024 було відновлено провадження в частині обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовується тим, що в діях останнього вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, один з яких є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання від 07 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Тим самим обґрунтовується існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений з метою уникнення відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення може в подальшому переховуватися від суду. Також обвинувачений ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, схильний до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, тому існує ризик вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень. Вище вказане свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2024 року, застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Строк дії ухвали визначений до 24.05.2024 включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2024. Обрати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не вдавався до спроб переховування від суду, а причиною не явки на судове засідання пояснюється тим, що з самого початку повномасштабного вторгнення на територію України, останній вступив добровольцем в ДФ СМТГ № 5. На постійній основі виконував завдання територіальної оборони з 24.02.2022 по 31.08.2023, на території Сумської області. Зарекомендував себе з позитивного боку, до поставлених керівництвом завдань відносився відповідально, виконував їх якісно і в установлений термін, не зважаючи при цьому на особистий час.

Обвинувачений ОСОБА_5 не переховувався від суду, з вересня 2023 року знаходився в м. Суми та проживав разом з дружиною та дітьми в орендованому житлі. Оскільки загубив телефон, втратив зв`язок із своїм захисником та не був сповіщений належним чином.

Окрім цього обвинувачений під час виконання бойових завдань отримав контузію та психологічне виснаження, має незадовільний стан здоров`я, хронічні захворювання шлунку, а тому перебуває в хворобливому депресивному стані та потребує лікування.

Крім наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду необхідно враховувати особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, перебуванні на утриманні трьох дітей.

Наміру продовжувати злочинну діяльність ОСОБА_5 не має, став на шлях виправлення та протягом останніх чотирьох років нічого протиправного не скоював. Про скоєне жалкує, кається у вчиненому, повністю визнає вину, шкоду заподіяну у кримінальному провадженні повністю відшкодував.

За таких обставин, захисник вважає можливим обмежитись застосуванням менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням його під вартою. Цілодобовий домашній арешт може бути тим запобіжним заходом, який забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків по кримінальному провадженню.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого та захисника надійшла розписка про отримання повідомлення.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, про застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ст. 177 КПК України, які існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які наявні на час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а оскільки, у разі визнання винуватості, останньому загрожує суворе покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 07 до 12 років із конфіскацією майна, існує ймовірність того, що він, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Вищенаведене вказує на існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім цього, колегія суддів оцінює процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та враховує перебування останнього в розшуку.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 з 27.12.2023 перебував у розшуку, оскільки систематично не з`являвся на судові виклики, заходи, які вживалися судом та прокурором для забезпечення явки останнього не давали результатів.

Обізнаність обвинуваченого ОСОБА_5 щодо судового розгляду кримінального провадження відносно нього, залишення свого постійного місця проживання, пов`язаний з цим розрив усіх соціальних та інших зв`язків, зміна звичного способу життя, у достатній мірі свідчать про те, що справжньою причиною таких його дій є необхідність переховування від суду та активне перешкоджання у здійснені подальшого судового провадження.

Така поведінка обвинуваченого істотно вплинула на тривалість судового розгляду. Вказане також свідчить про ймовірність спроби ухилитись від правосуддя та можливого покарання.

Наведені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку дають підстави колегії судів обґрунтовано припускати вагомість ризиків переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, наявність дітей на утриманні, молодий вік обвинуваченого, жодним чином не знижують ступінь вказаних ризиків, оскільки ці обставини існували і на час інкримінованих кримінальних правопорушень, а відтак, вони не утворюють для ОСОБА_5 жодних моральних запобіжників при визначенні моделі поведінки.

Отже, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_5 , знаючи суворість покарання, що може йому загрожувати, з метою уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, зокрема, у межах території України, в тому числі на території тимчасово непідконтрольних Україні адміністративно-територіальних одиниць, або ж залишити територію країни через непідконтрольні території.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не з`являвся до суду у зв`язку із тим, що виконував завдання територіальної оборони у складі Добровольчого формування Сумської міської територіальної громади № 5, колегія суддів вважає не поважними та такими, що не перешкоджали йому брати участь у судових засідань з розгляду кримінального провадження за фактом вчинення ним кримінальних правопорушень.

Окрім цього колегія суддів зважає також на той факт, що також підтверджує і захисник в поданій апеляційній скарзі, обвинувачений не виїжджав за межі міста Суми, а тому не мав вагомих перешкод не з`являтися до суду першої інстанції.

Також судом враховано наявність ризику вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий за скоєння низку кримінальних правопорушень, офіційно не працевлаштований та у нього відсутній легальний дохід.

Повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, щире каяття та відшкодування завданих його протизаконними діями матеріальної шкоди не спростовує наявність вказаних прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_5 та тяжкості інкримінованого йому діяння, та того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також те, що в Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання останньому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів , -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2024 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3