ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року

м. Київ

справа № 201/3507/23

провадження № 51-479км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2023 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ), раніше неодноразово судимої: за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2023 року за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненої від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік; за вироком за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК із застосуванням ч. 4 ст. 70 цього Кодексу до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 указаного Кодексу звільненої від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

За детально наведених фактичних обставин у вироці суду, 23 лютого 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , будучи добровільно допущеною до цієї квартири потерпілим ОСОБА_8 , діючи з умислом на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що її дії є таємними для інших осіб, близько 15:30 шляхом вільного доступу викрала прикраси на загальну суму 22 555, 54 грн, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дніпровський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, за яким призначив ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року, виконувати самостійно. У решті вирок районного суду залишив без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій підзахисної, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання у бік пом`якшення.

Захисник уважає, що суди належним чином не врахував обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.

Також касатор зауважує, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що засуджена має на утриманні малолітню дитину, яку виховує самостійно та хвору матір, яка потребує догляду, позитивно характеризується за місцем мешкання, а тому ОСОБА_7 призначено покарання без дотримання ст. 414 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 касаційну скаргу підтримав, прокурор ОСОБА_5 просила залишити скаргу без задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Враховуючи, що вирок місцевого суду був переглянутий в апеляційному порядку і за наслідком апеляційного розгляду був скасований в частині призначеного покарання, а також те, що в касаційній скарзі захисник оспорює вирок місцевого суду лише в частині покарання, предметом касаційного перегляду є вирок суду апеляційної інстанції.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, що стосуються невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість і можливості призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, колегія суддів уважає безпідставними з огляду на таке.

Як передбачено вимогами статей 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування всіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких повинен значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. Більше того, первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Цих вимог суд апеляційної інстанції дотримався.

Під час призначення покарання апеляційний суд зважив, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку обвинувачена ОСОБА_7 була засуджена за вчинення умисних злочинів, зокрема крадіжки, за аналогічних обставин, та незаконного придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, які вчинила під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та після направлення обвинувального акту до суду, що свідчить про те, що належних висновків обвинувачена собі не зробила та стала на злочинний шлях.

Також, апеляційний суд звернув увагу на те, що упродовж судового розгляду, який тривав майже 5 місяців, обвинувачена ОСОБА_7 не вжила жодних заходів щодо відшкодування завданої потерпілому шкоди, не працевлаштувалася на роботу і навіть не звернулася до центру зайнятості задля постановки на облік з метою працевлаштування, приховувала факти наявності у провадженні інших судів кримінальних проваджень щодо неї.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 не бажає ставати на шлях виправлення, а наявність на її утриманні малолітнього сина та хворої матері не стала для неї стримуючим фактором запобігання вчиненню злочинів та вживанню психотропних речовин.

Доводи апеляційної скарги захисника про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, апеляційний суд визнав безпідставними, оскільки доказів вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень внаслідок зазначених обставин матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості були враховані апеляційним судом під час призначення покарання, ці обставини не є безумовними і достатніми для призначення більш м`якого покарання чи застосування положень ст. 75 КК.

Суд уважає, що покарання, призначене апеляційним судом, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженої, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав сприймати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційних скаргах, Суд не вбачає.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питання призначення засудженій покарання та справедливості обраного їй заходу примусу, адвокат у касаційній скарзі не навів.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла переконання, що вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК, є законним.

Беручи до уваги, що під час касаційного розгляду не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженої, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3