ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисниці ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 , подану на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 06 квітня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0001223 від 30 листопада 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 02 листопада 2023 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на перехресті вулиць Байкальської та Журналістів у місті Дніпро знайшла на землі двадцять чотири полімерні згортки з порошкоподібною речовиною та три сліп пакети з речовиною рослинного походження, вміст яких останній був відомий, як психотропна речовина «метамфетамін» та наркотичний засіб «канабіс», які в подальшому поклала до належного їй рюкзака та стала зберігати з метою збуту до 03 листопада 2023 року. У подальшому, 03 листопада 2023 року приблизно о 12 годині 00 хвилин біля будинку №2 розташованого по проспекту Слобожанському у місті Дніпро, ОСОБА_7 була зупинена співробітниками поліції та повідомила про наявність у її рюкзаку наркотичного засобу «канабіс» та психотропної речовини «метамфетамін». Після чого, на місце було викликано слідчого СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчої дії, а саме затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в порядку ст.208 КПК України.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин у великих розмірах та особливо небезпечних наркотичних засобів.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 06 квітня 2024 року включно. Розмір застави, визначений ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року залишено без змін.

Суд мотивував свої висновки тим, що сукупність обставин і наслідки інкримінованого ОСОБА_7 умисного кримінального правопорушення, віднесеного ст. 12 КК України до тяжкого, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 6 до 10 років, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками, дають підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є реальними, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим. На думку суду, заявлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КК України прокурором не доведений та нічим не підтверджений. Також судом взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, які були викладені стороною захисту, однак зазначено, що ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді справи у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків.

Крім того, суд зазначив про відсутність підстав для зменшення раніше визначеного ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2023 розміру застави, що становить 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок.

Не погодившись із рішенням суду захисниця ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт або зменшити розмір застави.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що з вказаним рішенням суду захисниця ОСОБА_8 та її підзахисна ОСОБА_7 не згодні і вважають ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що тримання під вартою ОСОБА_7 є недоцільним, а визначена судом сума застави є непомірною для останньої.

Захисниця стверджує, що в ході досудового слідства ОСОБА_7 активно сприяла розкриттю злочину та допомагала слідству. Ризики, які суд вважає доведеними прокурором є такими, що не підтверджуються будь-якими доказами.

Крім того, захисниця звертає увагу суду на особу ОСОБА_7 , яка має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, що свідчить про відсутність у останньої намірів переховуватись від органів слідства чи суду. Жодних підстав передбачати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, на переконання сторони захисту, немає, оскільки злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 не є продовженим.

Сторона захисту зауважує, що своєю поведінкою та належним виконанням процесуальних обов`язків підозрювана довела, що ступінь ризиків, які існували на час застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися і наразі відсутня необхідність продовження застосування даного запобіжного заходу.

Під час апеляційного перегляду:

-обвинувачена ОСОБА_7 та її захисниця ОСОБА_8 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просили про ухвали суду першої інстанції та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшення розміру застави;

-прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачена може переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченої іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, і усвідомлює, що у разі доведеності вини їй загрожує реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від шести до десяти років, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останньої менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисниці про те, що її підзахисна має постійне місце проживання не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченої від суду та можливість здійснення нею впливу на свідків у даному кримінальному провадженні не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відносяться до категорії тяжких, покарання, яке загрожує останній у разі визнання винуватою, а також відомості про особу обвинувачену, яка офіційно не працевлаштована, постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 до 06 квітня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою та відсутні підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість зменшення розміру застосованої раніше до обвинуваченої за ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також особу останньої та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. З урахуванням вищенаведеного визначений судом розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатен забезпечити виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, враховуючи, що на час апеляційного перегляду справи обвинуваченою ОСОБА_7 застава є невиплаченою, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 214 720 гривень є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року,якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 06 квітня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4