УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 462/8289/24

Провадження № 51 - 2620 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000871

від 23 лютого 2023 року, щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01 грудня 2023 року

ОСОБА_5 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 цього Кодексу його звільнено

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 76 ч. 3 п. 2 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_5 03 вересня 2023 року близько 23 години 20 хвилин

на АДРЕСА_2 на ґрунті конфлікту, який раптово виник між ним, його другом та групою з п`яти молодих людей, серед яких був ОСОБА_6 , завдав останньому два удари колюче-ріжучим предметом в тулуб, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження у виді проникаючого поранення грудної клітки праворуч та непроникаюче поранення поперекової ділянки праворуч, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду

та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості. Стверджує, що апеляційний суд проігнорував доводи прокурора щодо необґрунтованого звільнення ОСОБА_5 судом першої інстанції від відбування покарання згідно ст. 75 КК України. На думку прокурора судами належним чином не враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, а також дані про особу обвинуваченого. Вважає, що судами першої та апеляційної інстанції безпідставно враховано обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття

ОСОБА_5 і зроблено помилковий висновок про можливість його виправлення

та перевиховання в умовах звільнення від відбування покарання

з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. За таких обставин стверджує,

що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучену до касаційної скарги копію судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє

для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи,

що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами,

та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

Статтею 75 ч. 1 КК України передбачено, що суд, крім випадків засудження

за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи,

дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання

з випробуванням.

При цьому згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.

Санкція ст. 121 ч. 1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі

на строк від п`яти до восьми років і цей злочин відповідно до ст.12 ч. 5 КК України

є тяжким.

З доданої до касаційної скарги копії судового рішення вбачається, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, конкретні обставини його вчинення, зокрема передумови та причини конфлікту, який був зумовлений необхідністю захисту від побиття компанією молодих людей, до якої входив потерпілий, друга ОСОБА_5 , який є військовим та на той час проходив реабілітацію після важкого поранення на фронті.

Також місцевий суд урахував ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні, дані про його особу, який розлучений, має на утриманні неповнолітню доньку, проживає з матір`ю, якій встановлено інвалідність, за місцем проживання характеризується позитивно, є фізичною особою підприємцем та працює водієм у ТзОВ «Лариса», де характеризується виключно позитивно. Врахував суд і висновки досудової доповіді органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі, відомості про стан його здоров`я, а також те, що він не перебуває на обліку у лікарів психіатра і нарколога, раніше не судимий.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги бажання ОСОБА_5 відшкодувати завдану шкоду у добровільному порядку та позицію потерпілого ОСОБА_6 щодо відмови отримувати таке відшкодування.

Щире каяття судом визнано обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 , а обставин, що обтяжують покарання,

судом не буловстановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов

до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями

368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 , належним чином перевірив викладені у ній доводи про неправильне застосування ст. 75 КК України, що є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень,

та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України

є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_5

із застосуванням ст. 75 КК України і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду

та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим

у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог

ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3