Справа № 489/7065/23
Провадження № 1-кп/489/593/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

08 липня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за №0001078 від 24.08.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

20.08.2023 близько 23:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у дворі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, з корисливих мотивів, за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно таємно викрав мобільний телефон «Redmi Note 10S», сірого кольору, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , вартістю 5200 грн, який належить ОСОБА_6 . Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 5200 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно у вказані в обвинувальному акті дату та час, перебуваючи у дворі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , побачив на лавці пакет, всередині якого знаходився мобільний телефон сірого кольору, який він викрав. Наступного дня вказаний викрадений телефон він продав своєму знайомому ОСОБА_7 за 300 грн. Зазначив, що кається та шкодує з приводу вчиненого, а також засудив свої дії.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.08.2023 вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції про вжиття заходів до невідомої особи, яка 20.08.2023 з 23:00 до 23.55 годин, у дворі будинку по АДРЕСА_2 здійснила крадіжку його мобільного телефону «Xiaоmi Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який лежав у сумці на лавці.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 24.08.2023 та фототаблиці до нього, місцем огляду є ділянка місцевості у дворі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , де розташовані дві дерев`яні лавки.

Згідно із заявою (розпискою) ОСОБА_6 від 24.08.2023, останній добровільно видав працівникам поліції коробку від телефону «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .

Відповідно до протоколу огляду предмета від 24.08.2023 та фототаблиці до нього, слідчим була оглянута коробка від телефону «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , видана 24.08.2024 потерпілим ОСОБА_6 .

Згідно із заявою (розпискою) ОСОБА_8 від 25.08.2023, останній добровільно видав працівникам поліції телефон «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який був оглянутий слідчим відповідно до протоколу огляду від 25.08.2024.

Із розписки ОСОБА_6 від 25.08.2023 слідує, що останній отримав викрадений у нього телефон «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 та коробку до нього.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2023, свідок ОСОБА_9 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 21.08.2023 продала йому телефон «Xioami Redmi» сірого кольору за 300 грн.

Відповідно до заяви (розписки) ОСОБА_8 , останній добровільно видав поліцейським договір про надання фінансового кредиту та застави № від 23.08.2023, згідно з яким він заклав до ломбарду телефон «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , який йому надав ОСОБА_9 .

Із фіскального чеку №7715 від 23.08.2023 та договору про надання фінансового кредиту та застави № від 23.08.2023 вбачається, що ОСОБА_8 передав під заставу до ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капитал» телефон «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 та отримав грошові кошти в сумі 3425 грн.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-23/11869-ТВ від 30.08.2023, ринкова вартість мобільного телефону «Redmi Note 10S», який був у використанні, станом на 20.08.2023 могла становити 5200 грн.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2023 з участю підозрюваного ОСОБА_3 , останній в присутності двох понятих на місці добровільно показав та розказав обставини викрадення телефону ОСОБА_6 у дворі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 .

При цьому, суд не погоджується з тим, що в діях ОСОБА_3 наявна вказана в обвинувальному акті кваліфікуюча обставина повторність через притягнення його до кримінальної відповідальності Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України в іншому кримінальному провадженні, кримінальне правопорушення в якому було вчинене раніше, ніж в даному провадженні, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Також відповідно до закріпленого у статті 17 КПК України принципу презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Системний аналіз вказаних положень Основного Закону України та КПК України свідчить про те, що єдиною підставою для підтвердження факту винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили.

Натомість судом встановлено, що на даний час на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 К України, в якому судовий розгляд не завершений та вирок не ухвалювався, оскільки провадження зупинене на стадії підготовчого судового засідання ухвалою суду від 19.06.2024.

У зв`язку з цим, оскільки на даний час відсутній вирок суду, що набрав законної сили, яким би була встановлена винуватість ОСОБА_3 у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вчиненого до злочину, за який він засуджується даним вироком, тому відповідно до закріпленого у КПК України принципу презумпції невинуватості останній вважається невинуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, через що відсутні встановлені законом підстави для кваліфікації його дій з кваліфікуючою обставиною повторність.

За такого, суд доходить висновку про необхідність виключення з пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення зазначеної в обвинувальному акті кваліфікуючої обставини - повторність, як такої, що визнана судом недоведеною.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, характеризується посередньо, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, лікування у лікаря психіатра не проходив, за медичною допомогою не звертався. Є учасником програми ЗПТ сайту КНП «МОЦПЗ» МОР з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності».

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття. При цьому, суд не погоджується з доводами прокурора про наявність в діях ОСОБА_3 пом`якшуючої обставини добровільне відшкодування завданої шкоди, яке полягає у поверненні потерпілому викраденого майна, оскільки з досліджених судом доказів було встановлено, що викрадений телефон обвинувачений продав своєму знайомому, який передав його іншій особі, після чого остання здала його до ломбарду, звідки він і був вилучений поліцейськими та повернутий потерпілому. Вказане, у свою чергу, вказує на те, що повернення майна потерпілому, і, як наслідок, відшкодування завданої йому шкоди, відбулося не обвинуваченим.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, не має негативної характеристики, засудив свої дії, визнання ним своєї вини, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, натомість прокурором в судовому засіданні не спростовано вказані висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 17.04.2018 у справі № 298/95/16-к, «більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. Натомість прокурор у касаційній скарзі не навів переконливих доводів того, що застосування апеляційним судом статті 75 КК є неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання».

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінальних правопорушень, головним чином враховує особу обвинуваченого, який не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, засудив свої дії, жалкує з приводу вчиненого, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 08.07.2024.

Речові докази: телефон «Redmi Note 10S» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 та коробку до нього залишити у потерпілого ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1