ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/124/24 Справа № 697/609/24 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря за участю прокурорів скаржника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2024 року про задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ відділу поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Канівського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000101 від 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Просила слідчого суддю накласти арешт на автомобіль марки ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, що належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , та двадцять дві колоди деревини породи «сосна», власник яких на даний час не встановлений.

Також просила, дозволити зберігати автомобіль марки ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску та двадцять дві колоди деревини породи «сосна» на території відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, по вул. Енергетиків, 86, в м. Каневі Черкаської області.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2024 клопотання слідчого задоволено повністю.

Накладено арешт на автомобіль марки ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 та двадцять дві колоди деревини породи «сосна», власник яких на даний час не встановлений.

Дозволено зберігати автомобіль марки ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску та двадцять дві колоди деревини породи «сосна» на території відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області по вул. Енергетиків, 86, в м. Каневі Черкаської області.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що під час судового розгляду, шляхом дослідження доказів доданих до клопотання, слідчим суддею встановлена сукупність підстав вважати, що майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій або річчю, що набута кримінально протиправним шляхом та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що у судовому засіданні не встановлено, що на даний час накладення арешту на майно призведе до зупинення чи надмірного обтяження правомірної підприємницької діяльності фермерського господарства «Малоржавецьке». Надані власником майна докази не підтверджують, що арешт майна на транспортний засіб ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 призведе до зупинення підприємницької діяльності фермерського господарства « ОСОБА_11 », оскільки з повідомлення ГУ ДПС у Черкаській області про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність вбачається, що господарство використовує іншу сільськогосподарську техніку.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, скаржник ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді від 28.03.2024 скасувати та постановити нову, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Повернути автомобіль марки ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску законному власнику ОСОБА_8 .

Вважає, що вказана ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Звертає увагу на те, що скаржник є власником автомобіля ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

26.01.2021 було засновано фермерське господарство «Малоржавецьке». Єдиним засновником та головою фермерського господарства є скаржник, ОСОБА_8 . Станом на 01.04.2024 вказане фермерське господарство обробляє орендовані землі загальною площею 93,5 га. Підприємство володіє сільськогосподарською технікою, необхідною для обробітку землі, однак, єдиний автомобіль, яким можливо привозити на місця обробітку орендованих земельних ділянок паливно-мастильні матеріали, органічні і мінеральні добрива, посівний матеріал і т.д. був автомобіль ГАЗ, 1986 року випуску, який 22.03.2024 був вилучений працівниками поліції.

Даний автомобіль 19.07.2022, на безоплатний основі був переданий ОСОБА_8 у безоплатне користування ФГ « ОСОБА_11 », що підтверджується договором № 19-7/22 від 19.07.2022 та актом приймання-передачі автомобіля від цієї ж дати.

Скаржник просить також врахувати, що 22.03.2024 він у передбачений законом спосіб придбав двадцять дві колоди деревини породи «сосна» і перевозив їх автомобілем ГАЗ НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 до свого місця проживання, однак, був зупинений працівниками поліції по АДРЕСА_1 , які провели незаконний обшук і вилучили належний скаржнику на праві власності автомобіль та наявну в кузові автомобіля деревину до відділку поліції. З приводу придбання скаржником деревини, він надав письмові пояснення, які долученні до матеріалів кримінального провадження.

Також скаржник просить врахувати, що не має ніякого відношення до скоєного злочину за ч. 1 ст. 246 КК України, а лише законно придбав деревину і перевозив деревину за призначенням.

Скаржник зазначає, що безпідставними є висновки суду, що вилучений автомобіль необхідно зберігати саме у відділку поліції, бо можливо у справі буде потрібно провести трасологічні експертизи. У клопотанні слідчого взагалі не вказано, що на вилученому автомобілі є якісь сліди вчинення злочину. А проведення трасологічної експертизи у цій справі можливо лише за відбитками шин, а шини автомобіля є змінними запчастинами і не є невід`ємною частиною автомобіля, що потребує його арешту і зберігання саме і відділку поліції. Крім того, місце незаконної порубки дерев не встановлено і жодних заходів органом досудового розслідування для його встановлення не зроблено.

Також, безпідставними є висновки суду про те, що вилучений автомобіль не використовується ФГ «Малоржавецьке», оскільки, переданий автомобіль має інший державний реєстраційний номер, просто в договорі була допущена описка і не вірно вказано лише одну букву в серії номера «С» замість ОСОБА_12 , хоча в цьому ж договорі вказано, що право власності на автомобіль підтверджено даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 і там вказано, що ОСОБА_8 є власником автомобіля ГАЗ-САЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску.

Отже, зберігання арештованого автомобіля на території відділку поліції позбавить фермерське господарство можливості використовувати даний транспортний засіб у проведенні посівних робіт і унеможливить здійснювати обробіток 93,5 га землі, які орендує господарство.

Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що слідчим суддею не в повній мірі було дотримано вимоги КПК України, в зв`язку з чим, необґрунтовано позбавлено користуватись автомобілем ГАЗ-САЗ, власником якого є скаржник.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_8 , який підтримує апеляційну скаргу, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Частиною 1 ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно, у відповідності до вимог КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, тобто воно відповідає критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, тому слідчий обґрунтовано просить накласти арешт на вилучене майно для збереження речових доказів та проведення судових експертиз.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Встановлено, що у провадженні СВ ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000101 від 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Власника вилучених двадцяти двох колод деревини породи «сосна» на даний час не встановлено.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 23.03.2024, враховуючи постанову про уточнення даних від 17.04.2024, вбачається, що вище вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000101.

З метою збереження речових доказів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на автомобіль марки ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1986 року випуску, та двадцять дві колоди деревини породи «сосна» необхідно накласти арешт, оскільки існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, та відчуження вказаного речового доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.03.2024 на колодах деревини породи «сосна», які перевозились транспортним засобом ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , бирки для маркування не виявлені. У зв`язку з цим були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України, а вилучене майно визнано речовими доказами.

В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що прокурором при вказаних у клопотанні обставинах доведено, що накладення арешту на майно виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи їх володільців потребам досудового розслідування.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном можуть бути застосовані лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Отже, прокурором доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної мети кримінального провадження, як арешт майна і доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, оскільки існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, та відчуження вказаних речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надала достатні і належні докази тих обставин, на які послалась у клопотанні.

Доводи скаржника ОСОБА_8 (власника майна) про відсутність підстав для накладення арешту на майно через відсутність заяв про незаконне вирубування чи крадіжку деревини є необґрунтованими, оскільки кримінальне провадження, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України не є провадженням у формі приватного обвинувачення, а тому досудове розслідування може бути розпочато не лише за заявою потерпілого, а й після повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Доводи скаржника про те, що Фермерське господарство «Малоржавське» без даного транспортного засобу не зможе здійснювати обробіток землі, що призведе до зупинення підприємницької діяльності, не знайшли свого підтвердження і при розгляді справи в апеляційній інстанції, оскільки надані власником майна докази не підтверджують, що арешт майна на транспортний засіб ГАЗ-САЗ, модель 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 призведе до зупинення підприємницької діяльності ФГ «Малоржавецьке».

Як вбачається з повідомлення ГУ ДПС у Черкаській області про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, що господарство використовує іншу сільськогосподарську техніку.

Договір № 19-7/22 позички вантажного автомобіля від 19.07.2022, укладений між ОСОБА_8 та ФГ «Малоржавецьке», підписаний ОСОБА_8 та не містить підпису представника ФГ « ОСОБА_11 », а предметом договору є транспортний засіб з іншим номерним знаком, ніж той, на який слідчий просить накласти арешт. Доказів на внесення змін до договору № 19-7/22 не надано.

Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що слідчий суддя вірно зазначив, що до проведення судових експертиз, в т. ч. трасологічної, є необхідність збереження речових доказів у незмінному вигляді. Забезпечити досягнення завдань кримінального провадження в інший спосіб на даний час неможливо.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, врахувавши положення КПК України, які регулюють питання арешту майна, прийшов до вірного висновку про накладення арешту на майно, яке вказане в клопотанні слідчого.

На ряду з цим апеляційна скарга не містить будь-яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь (рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005)).

Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи, що викладені в апеляційній скарзі висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

При цьому власник майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4