ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, № 020201317, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 в період іспитового строку повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально- виконавчу інспекцію.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 /ІПН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_9 в рахунок компенсації за завдану моральну шкоду 100000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 /ІПН НОМЕР_1/ на користь держави (код доходів 24060300, р/р 0005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова) витрати кримінального провадження на проведення експертиз в розмірі 1299,33 грн. Вирішено питання речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин:

29 листопада 2013 року приблизно о 22 год. ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2109, д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , на якому рухався по вул. Героїв Праці зі сторони вул. Барабашова в напрямку вул. Академіка Павлова в м. Харкові зі швидкістю близько 60 км/г.

Під час руху в районі будинку № 4 по вул. Героїв Праці у м. Харкові водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якими: п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо відносно руху його автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 загинула на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3316-ДМ/13 від 22.01.2014 причиною смерті останньої з`явився шок, що розвинувся в результаті отриманої поєданої травми тіла.

Порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 виразилось в тому, що він, керуючи автомобілем ВАЗ-2109, д/н НОМЕР_2 , не зорієнтувався в дорожній обстановці, при виникненні небезпеки у вигляді пішохода, який перетинав проїжджу частину, не прийняв заходи до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , згідно висновку автотехнічної експертизи № 273/15 від 20.04.2015 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає за необхідне вирок суду стосовно ОСОБА_7 ч. 2 ст. 286 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Просить ухвалити новий вирок, яким останньому призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з мотивів у ній наведених.

Обвинувачений та його захисник вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні, так як вирок суду законний та обгрунтований.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника про законність вироку суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, місцевий суд повно і всебічно розглянув обставини цього провадження, проаналізував всі надані сторонами докази, які перевірив і оцінив з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності та дійшов до правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині.

Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України сторонами не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував всі загальні засади призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, зокрема ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, та врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме розкаяння та відсутність обставин, що обтяжує покарання, та на думку колегії суддів прийшов до правильного висновку про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з тим, з вироку вбачається що суд першої інстанції без будь-якого належного обгрунтування звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням.

За правилами ст. 75 КК застосування звільнення від покарання з випробуванням є можливим лише тоді, коли з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення від якого настали невідворотні тяжкі наслідки, а саме смерть людини, будь-яких дій направлених на добровільне відшкодування завданих потерпілій стороні матеріальних та моральних збитків ОСОБА_7 не проводилось і в даний час не проводиться.

За таких обставин колегія суддів не вбачає обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і як наслідок можливість застосування стосовно обвинуваченого положень ст. 75 КК України, а тому приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частинах розміру призначеного покарання та звільнення від відбування призначеного покарання та постановити в цих частинах новий вирок.

З врахуванням усіх обставин кримінального провадження, викладених у вироку суду, та даних про особу обвинуваченого колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 визначений судом першої інстанції вид покарання, але в меншому розмірі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки з реальним його відбуванням.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись, ст.ст. 615, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, - У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частинах розміру призначеного покарання та звільнення від відбування призначеного покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.

Початок строку покарання рахувати з моменту затримання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .