КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 січня 2023 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що прокурор у судовому засіданні обґрунтував наявність ризиків, які дають достатньо підстав вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, ухвалити нову, якою ОСОБА_9 обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, ухвалити нову, якою ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею не встановлено обставини, які свідчать про те, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що, на думку апелянта, свідчить про можливість обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Крім того, на думку апелянта, не доведена обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 , а тому застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим; такий запобіжний захід йому продовжили незаконно за відсутності законних підстав; наполягає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження його винуватості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи викладені в апеляційних скаргах, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 січня 2023 року включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК Українисуд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження прав ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинувачених з-під варти також не вказують на зменшення існуючих ризиків або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі їм запобігти. Не містять таких відомостей і надані суду матеріали. Наведені в апеляційних скаргах захисників доводів щодо відсутності обґрунтованих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , - є неспроможними, оскільки в даному випадку вирішується лише питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду кримінального провадження, при цьому доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення перевіряється судом при розгляді справи по суті шляхом дослідження доказів.

Інші доводи апеляційних скарг у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону не можуть бути підставою для скасування постановленого судом рішення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3