Номер провадження: 11-кп/813/805/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2023 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тепліца, Одеської області, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

установив

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2023 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК, у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з конфіскацією усього належного майна, окрім житла.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня його затримання, а саме з 21.07.2021 року.

Також вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та судових витрат.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Як вбачається з вироку, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квітні 2021 року, точний час в ході судового розгляду не встановлено, через мережу «Інтернет» у невстановленої особи, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину -PVP для її збуту на території м. Одеси, шляхом її подальшого продажу через «Інтернет» замовлення невстановленим особам схильним до вживання психотропних речовин.

16.04.2021 о 16:55 годині, працівниками поліції, біля будинку АДРЕСА_3 зупинено ОСОБА_8 , у якого було виявлено та в ході подальшого огляду місця події у період часу 18год.53 хв. по 19год. 37 хв. вилучено суміш речовини рослинного походження коричневого кольору та кристалічної речовини білого кольору в одному полімерному пакеті з замком «zip-look», яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено -PVP з кількісним вмістом 0,0219г, кристалічну речовину коричневого кольору в одному полімерному пакеті з замком «zip-look», яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP з кількісним вмістом 33,8835г, кристалічну речовину білого кольору в 15 полімерних пакетах з замком «zip-look», яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP з кількісним вмістом 5, 5949г, дві полімерно-металеві вироби, на яких є залишки речовини темно-коричневого кольору, які містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP з кількісним вмістом 0,0177г та електроні ваги, на яких є нашарування речовини білого кольору, яке містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP з кількісним вмістом 0,00015г, що зберігались при ньому.

ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальний кількісний вміст якої становить 39,52715г, що є особливо великими розмірами.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є явно не справедливим через надмірну м`якість.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що суд мотивував можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, наявністю кількох обставин що пом`якшують покарання, а саме, визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявністю в обвинуваченого тяжких захворювань. Однак вказані обставини, є фактично лише однією обставиною передбаченою п.1 ч. 1 ст. 66 КК України що було підставою для застосування положень ст. 69-1 КК України, а не ст. 69 КК України.

Судом також не приділено належної уваги, що обвинувачений тривалий час займався розповсюдженням особливо небезпечної психотропної речовини та кількість вилученої в нього психотропної речовини, що становить особливо великий розмір.

Таким чином, на думку прокурора, суд безпідставно дійшов висновку про необхідність застосувати до призначеного ОСОБА_8 покарання дію ст.69 КК України.

На підставі цього, прокурор просить: вирок відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК України, у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч.3 ст.307 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок підлягає скасуванню, в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Так, положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення на підставі п.2) ч.1 ст.413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог статей 50, 65 КК України, у зв`язку з чим, безпідставно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.307 КК України.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки призначаючи покарання ОСОБА_8 , із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального закону.

Так, однією з засад призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення закон визначає призначення судом покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому нормами ст.69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність є призначення покарання «нижче нижчого». Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Проте, за результатами перевірки апеляційним судом рішення районного суду встановлено, що доводи прокурора щодо відсутності підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 знайшли своє підтвердження.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд при призначенні покарання із застосуванням положень ст.69 КК взяв до уваги визнання вини обвинуваченим та щире каяття у скоєному, а також вперше його притягнення до кримінальної відповідальності та стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом ІІІ групи, страждає на невиліковні хвороби. Проте, на переконання колегії суддів встановлені судом обставини, жодним чином істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 діяння.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 307 КК України, суд в порушення вимог ст. 69 КК України у мотивувальній частині вироку не зазначив, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положеннями ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.307 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, може бути лише за наявності кількох (не менше двох) пом`якшуючих обставин і воно має бути умотивованим.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції при ухваленні стосовно ОСОБА_8 вироку та призначення йому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок його м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо скасування вироку в частині призначеного покарання, підлягає задоволенню, з ухваленням нового вироку та призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, з урахуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин вирок суду відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 захід примусу, апеляційний суд на виконання вимог статей 50, 65 КК України та положень судової практики, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким; його підвищену суспільну небезпечність, оскільки злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей; конкретні обставини кримінального правопорушення - предмет злочину, зокрема особливо небезпечний наркотичний засіб, а також особливо великий розмір наркотичних засобів; особу обвинуваченого, який є інвалідом ІІІ групи, має невиліковні хвороби проте, які не відносяться до таких що перешкоджають відбуванню покарання у вигляді позбавлення волі, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, а також зважує на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на суспільну небезпечність злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яка визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії та токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості.

На переконання колегії суддів, наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасного світу. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Апеляційний суд погоджується із доводами прокурора щодо доцільності застосування до обвинуваченого положень ст. 69-1 КК України з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачено, що при призначені покарання обставинами, які пом`якшують, визнаються з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом із цим, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Так, за наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України, враховуючи той факт, що судом встановлено обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема щире каяття, відсутність обставин що обтяжують покарання, у даному випадку призначене максимальне покарання за ч. 3 ст. 307 КК України не може перевищувати 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

За таких обставин, апеляційний суд доходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, у розмірі передбаченому санкцією статті з застосуванням положень ст. 69-1 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім та виконає мету покарання, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 532, 615КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України у кримінальному провадженні №0000263 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням положень 69-1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4