Номер провадження: 1-кп/336/633/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001622 від 24.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, українця, не працевлаштованого, утриманців немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2023 року в період часу з 14:00 до 14:20 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту - словесної сварки на побутовому ґрунті з ОСОБА_7 , що супроводжувався нецензурною лайкою, за допомогою ножа, який утримував в правій руці, наніс один удар останньому в область живота, тим самим спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_7 , яке, згідно висновку №6348 від 24.09.2023, є тяжким тілесним ушкодженням. З вказаними тяжкими тілесними ушкодженнями потерпілий доставлений в КНП «Міська лікарня екстреної швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, де було констатовано його смерть.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Суду пояснив, що 24 вересня 2023 року відбулася сварка між ним та потерпілим, під час якої ОСОБА_6 просив потерпілого покинути квартиру та не проживати разом з ним та дружиною, яка є матір`ю потерпілого. Під час сварки обидва перебували в стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий вдарив ОСОБА_6 долонею по обличчю та, схопивши його за горло, почав душити. В цей момент ОСОБА_6 хотів налякати потерпілого, щоб той перестав його душити, схватив зі столу ніж та просив його відпустити, але потерпілий продовжував душити обвинуваченого, через що він і наніс правою рукою один удар ножем в область живота. Після чого, потерпілий впав на підлогу. ОСОБА_6 викликав швидку та намагався надати першу медичну допомогу. Суду зазначив, що не хотів, щоб настала смерть потерпілого, бо потерпілий для нього був як син, в нього були добрі стосунки. Дуже шкодує про вчинене. Зазначив, що ніколи себе не пробачить за вчинене. Просив суд суворо не карати, зазначивши, що висновки для себе зробив, щиро розкаявся.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. На попередньому судовому засіданні просила суд призначити мінімальне покарання.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив допитом обвинуваченого, дослідженням висновку експерта №6348 від 24.09.2023, речових доказів та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку прокурора та потерпілої, які просили суд призначити мінімальне покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

При цьому, згідно вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який засуджує свої дії, роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення такої, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, але можливо призначити покарання в межі мінімальної санкції, передбаченої ч.2 ст.121 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідає принципам рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Підстав для застосування ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.

Посилання сторони захисту - адвоката ОСОБА_5 на той факт, що визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину є підставами для застосування судом положень ст. 69 КК України, є помилковими, виходячи з наступного.

Так, положенням ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_6 не є обставинами, які істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини характеризують ставлення обвинуваченого до вчиненого.

Окрім того, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Також судом враховується обтяжуюча обставина, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Отже наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння.

За таких обставин при призначенні покарання суд не вбачає підстав для застосування положень статті 69 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання - з 24 вересня 2023 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 65 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 374, 381 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту його фактичного затримання - з 24.09.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 період знаходження в місцях попереднього ув`язнення з часу затримання 24.09.2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обрану міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази: джинси синього кольору, кросівки чорного кольору, футболку темного кольору, які були вилучені під час затримання ОСОБА_6 , повернути власнику; змиви РБК + контроль, предмет, схожий на ніж з нашаруванням РБК, чотири полімерні рюмки, які були вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1