ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1036/24 Справа № 206/4265/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000206, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на неї на підставі п.п. 1, 2 ч.1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; попросити публічно пробачення у потерпілої; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1 179 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчиненому за наступних обставин.

10 квітня 2023 року приблизно о 13:00 год. ОСОБА_7 перебувала на АДРЕСА_1 поблизу власного домоволодіння, де побачила свою сусідку ОСОБА_9 , яка йшла по цій же вулиці у напрямку свого місця проживання та, підійшовши до двору домоволодіння АДРЕСА_2 , почала відкривати хвіртку. У цей саме час, тобто 10 квітня 2023 року приблизно о 13.00 год., керуючись раптово виниклим умислом на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень на ґрунті існуючої неприязні, пов`язаної з межами суміжного землекористування, ОСОБА_7 швидко наблизилась до неї та, знаходячись позаду у положенні безпосередньої близькості, з силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, обома руками умисно штовхнула ОСОБА_9 у верхню частину тулуба справа, унаслідок чого потерпіла з висоти власного зросту впала на землю. Від зазначених умисних дій, здійснених ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломів лівої руки. Продовжуючи реалізовувати вищевказаний злочинний умисел, скориставшись ситуацією, у якій ОСОБА_9 почала намагатися підводитися, ОСОБА_7 , діючи умисно, з силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, усією вагою свого тіла притиснула ОСОБА_9 до землі, унаслідок чого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому правої руки. Після чого, почувши крик з боку чоловіка потерпілої ОСОБА_10 , який вийшов з двору свого домоволодіння, ОСОБА_7 припинила свої протиправні дії та прослідувала у напрямку буд. АДРЕСА_1 , залишивши місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого вколоченого перелому лівої променевої кістки в нижній третині; відриву шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки; внутрішньо-суглобового перелому правої променевої кістки у ліктьовому суглобі, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я, понад 21 добу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не є достатнім, достовірним та не підтверджує того факту, що саме в зазначений день та час, саме нею, саме в такий, як зазначає сторона обвинувачення, спосіб і саме за таких обставин було вчинено правопорушення. Вказує, що протоколи огляду місця події від 10 квітня 2023 року та 06 травня 2023 року не містять жодних даних на підтвердження її винуватості. Зазначає, що експертні висновки складені одним і тим самим експертом, який в кожному висновку повторює одні і ті самі діагнози та пошкодження здоров`я, переписавши їх із довідки первісного огляду потерпілої, при цьому останні два висновки експерта складені після проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали зовсім інший порядок нанесення тілесних ушкоджень, ніж потерпіла. Вважає, що свідками надані суперечливі показання. Звертає увагу, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 є родичами потерпілої. Вказує, що свідок ОСОБА_10 не був очевидцем отримання потерпілою тілесних ушкоджень. Зазначає, що судом не було допитано усіх свідків, заявлених стороною обвинувачення. Вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження факту тривалих неприязних стосунків між нею та потерпілою. Вважає, що суд мав провести додаткову судово-медичну експертизу за участю іншого експерта, крім ОСОБА_13 , яка б засвідчила наявність чи відсутність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої, нанесених саме 10 квітня 2023 року, а також додаткові слідчі експерименти зі свідками, яких не викликали до суду, але які були допитані під час досудового розслідування.

На вказану апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни. Вказує, що вирок суду є законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим, таким, що ухвалений із дотриманням всіх вимог закону та з урахуванням обставин провадження, даних про особу обвинуваченої, а доводи апеляційної скарги останньої є надуманими і неправдивими, які мають на меті ввести суд в оману. Звертає увагу, що обвинувачена весь час намагалась здійснювати тиск на свідків, зокрема, на неповнолітнього свідка, весь час підвищувала на нього голос і поводила себе доволі агресивно. Вказує, що з обвинуваченою не спілкуються через скандали останньої щодо межі сумісної земельної ділянки, при цьому обвинувачена часто поводила себе агресивно і нестримно.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні змінили вимоги вимоги апеляційної скарги обвинуваченої, просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційного скарги обвинуваченої.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження, надала клопотання про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, досудове розслідування та судовий розгляд за провадженням проведено неповно та неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала повністю та на підставі ст. 63 Конституції України відмовилася від дачі показань.

Разом з тим, незважаючи на не визнання своєї винуватості обвинуваченою, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань потерпілої та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили її винуватість; протоколами огляду місця події, проведення слідчих експериментів, висновками судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , яка вказувала, що 10 квітня 2023 року приблизно о 13.00 год. вона йшла з чоловіком додому. Чоловік йшов метрів за 10 раніше, зайшов додому в калитку, а вона йшла позаду. В цей час ОСОБА_7 почала кричати та ображати її нецензурною лайкою. Коли вона підійшла до своєї калитки, відчула сильний поштовх, під час якого чула нецензурні слова від ОСОБА_7 , впала на землю на ліву руку та відчула сильний біль в руці. Після чого вона намагалась підвестися на праву руку, оскільки ліва дуже боліла, однак ОСОБА_7 вагою свого тіла почала тиснути на неї зверху, притискаючи з усієї сили руками до землі, від чого вона відчула гострий біль і в правій руці. Її онук через калитку бачив, що відбувається, та покликав її чоловіка. Коли її чоловік вийшов, ОСОБА_7 відійшла від неї, продовжила кричати та нецензурно лаятись. Потім ОСОБА_7 пішла до своєї домівки. До вказаних подій не було випадків фізичного насилля з боку ОСОБА_7 по відношенню до неї та членів її сім`ї, однак ОСОБА_7 неодноразово кричала на неї та її онука, поводила себе агресивно та не стримано. Вона впевнена, що саме ОСОБА_7 вчинила вказані вище протиправні дії, оскільки, йдучи АДРЕСА_1 , неподалік свого домоволодіння вона бачила лише ОСОБА_7 , яка кричала на неї, при цьому інших осіб там не було. Стоячи біля хвіртки, в момент поштовху вона повернула голову вправо та побачила саме ОСОБА_7 , окрім неї ні на дорозі, ні поруч, нікого не було.

Крім того, судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 10 квітня 2023 року приблизно в обід він пішов годувати собаку та побачив як заходив його дідусь ОСОБА_10 . Коли той зайшов у двір ОСОБА_9 була ще за двором та він чув крики ОСОБА_7 . Він бачив як потерпіла підходить до калитки та як ОСОБА_7 побігла до неї, штовхнула обома руками, від чого потерпіла впала на ліву сторону. Потім ОСОБА_9 хотіла встати, обпершись на праву руку, але ОСОБА_7 почала її зверху притискати до землі. ОСОБА_7 не била ОСОБА_9 , а тільки штовхала та давила зверху до землі, продовжуючи кричати. ОСОБА_10 прибіг тоді, коли ОСОБА_7 давила потерпілу. ОСОБА_10 не бив ОСОБА_7 , а просто підійшов і рукою зробив жест, типу відійди, ОСОБА_7 відійшла, однак продовжила кричати.

Свідок ОСОБА_14 надав показання щодо обставин правопорушення, аналогічні показанням свідка ОСОБА_12 , зокрема, вказав, що 10 квітня 2023 року по обіді він бачив як з провулку вийшов ОСОБА_10 та першим зайшов у свій двір, за ним йшла слідом ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_7 стояла біля свого двору, кричала та нецензурно лаялася на Пономаренків. Коли ОСОБА_9 підійшла до своєї калитки, на неї налетіла ОСОБА_7 , яка штовхнула її обома руками, від чого ОСОБА_9 впала на землю на ліву сторону, а коли ОСОБА_9 намагалась підвестися, ОСОБА_7 нахилилась та почала притискати потерпілу до землі обома руками. Згодом вийшов ОСОБА_10 та ОСОБА_7 відійшла від потерпілої.

Суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 10 квітня 2023 року приблизно в обід вона вийшла на город, щоб привести до ладу полуницю, на вулиці вона почула дикі крики, по голосу та за місцем положенням зрозуміла, що це її сусідка ОСОБА_7 . Крики були дуже сильні з переходами на нецензурну лайку. З двору вона не виходила, тільки чула крики ОСОБА_7 .

Також, судом наведено у вироку показання свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що 10 квітня 2023 року вони з дружиною ОСОБА_9 поверталися додому, він йшов попереду від дружини. Коли йшов в провулку на нього кричала та нецензурно лаялася ОСОБА_7 , він мовчки пройшов повз нею та зайшов до калитки. Свідком того, як ОСОБА_7 штовхала його дружину ОСОБА_16 він не був. Коли він зайшов до двору поставити сумки, бачив як онук йшов годувати собаку. Вийти з дому його змусили крики ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Його онук ОСОБА_12 весь час залишався біля калитки. Коли вийшов з двору, то побачив як його дружина лежала на землі, а біля неї стояла ОСОБА_7 . Він допоміг дружині встати. ОСОБА_9 не могла руками рухати.

Показання потерпілої та свідків по справі були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному кримінальному правопорушенні, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачена. Жодних доказів на підтвердження упередженості потерпілої та свідків та неправдивості їх показів, обвинувачена та захисник суду не надали.

Також, суд апеляційної інстанції критично ставиться до тверджень обвинуваченої в апеляційній скарзі щодо зацікавленості в наданих показаннях потерпілої та свідків, які обмовили ОСОБА_7 , оскільки такі твердження безпідставні, необґрунтовані та не підтверджуються жодними допустимими доказами. Та обставина, що потерпіла та свідки є родичами не може бути беззаперечним доказом їх упередженості.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги, обставин, які б ставили під сумнів достовірність показань цих осіб, у провадженні не встановлено.

Також, із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , що також було підтверджено допитаним у судовому засіданні експертом ОСОБА_13 . Крім того, апеляційний суд враховує, що з моменту події злочину до допиту потерпілої та свідків пройшов значний проміжок часу, а отже їх показання можуть містити неточності, які обумовлюються особливостями пам`яті людини. При цьому апеляційний суд бере до увагу ту обставину, що і потерпіла, і свідки вказали саме на ОСОБА_7 як на особу, яка 10 квітня 2023 року спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , а тому посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на наявність розбіжностей в показаннях потерпілої та свідків щодо механізму протиправних дій ОСОБА_7 , не заслуговують на увагу.

Крім того, показання потерпілої та свідків, викладені у вироку, об`єктивно підтверджені наявними у матеріалах провадження та викладеними у вироку письмовими доказами.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на протоколи огляду місця події від 10 квітня 2023 року та 06 травня 2023 року з фототаблицями до них, якими зафіксовано обстановку на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_3 , яка являє собою ґрунтову дорогу, де з лівої сторони знаходиться домоволодіння АДРЕСА_3 , огороджене бетонно-цегляним парканом, де по середині паркану наявні ворота з калиткою з правої сторони, з правої сторони наявна галявина, вкрита травою.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на копію медичної довідки №330 травмпункту КНП «МКЛ № 6» та висновку судово-медичної експертизи №966 від 11 квітня 2023 року, згідно яких 10 квітня 2023 року о 14.50 год. ОСОБА_9 надана медична допомога з приводу закритого перелому голівки правої променевої кістки з задовільним стоянням уламків, закритого перелому лівої променевої кістки в дистальному метаепіфізі зі зміщенням уламків та відриву шилоподібного відростку ліктьової кістки. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритого вколоченого перелому лівої променевої кістки в нижній третині, відриву шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, внутрішньо-суглобового перелому правої променевої кістки у ліктьовому суглобі спричинені від травмуючої дії, спрямованої на вісі кінцівок, в термін, на який вказує обстежена, тобто 10 квітня 2023 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протоколи проведення слідчих експериментів від 06 травня 2023 року, 19 червня 2023 року та 06 липня 2023 року із фототаблицями та відеозаписами до них, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у присутності двох понятих детально розповіли і показали механізм, спосіб та обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, щодо ОСОБА_9 .

При цьому, відповідно до висновків судово-медичних експертиз №1856е від 26 червня 2023 року, №2029е від 10 липня 2023 року та №2028е від 10 липня 2023 року, враховуючи характерологічні властивості встановлених у потерпілої переломів кісток обох передпліч, механізм їх виникнення був наступним: травматична дія тупих твердих предметів, напрямок дії яких відповідав вісям кісток передпліч. Встановлені тілесні ушкодження виникли від падіння з висоти власного зросту з упором на кисті, після наданого тілу прискорення чи внаслідок стороннього потужного навантаження на вісь кінцівки при фіксованій кисті, та не характерні виникненням внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту. Встановлені тілесні ушкодження оцінені за критерієм тривалого розладу здоров`я та не є небезпечними для життя. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який вказано в протоколах проведення слідчих експериментів від 06 травня 2023 року, 19 червня 2023 року та 06 липня 2023 року, проведених за участю потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11

Позиція сторони захисту щодо невизнання обвинуваченою винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання обвинуваченої ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання обвинуваченої на те, що експертні висновки складені одним і тим самим експертом, який в кожному висновку повторює одні і ті самі діагнози та пошкодження здоров`я, мають місце, однак жодним чином не свідчать про недопустимість вказаних висновків судово-медичних експертиз, оскільки вимогами КПК України не встановлено заборони проведення в одному провадженні експертиз одним експертом.

При цьому, усі наявні у матеріалах провадження висновки судово-медичних експертиз були складені із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, який внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України та був попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Органами досудового розслідування у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму нанесення тілесних ушкоджень, так і обставин, які передували цій події. Усі вихідні дані для проведення експертиз бралися з належних і допустимих доказів, а саме: показань потерпілої, свідків, протоколів проведення слідчих експериментів, медичних документів та інших письмових матеріалів кримінального провадження.

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на те, що суд мав провести додаткову судово-медичну експертизу за участю іншого експерта, крім ОСОБА_13 , яка б засвідчила наявність чи відсутність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої, нанесених саме 10 квітня 2023 року, є безпідставними, оскільки наявними у матеріалах справи експертизами, які не викликають у суду апеляційної інстанції сумніву щодо їх допустимості, вже встановлено факт наявності на тілі потерпілої тілесних ушкоджень, нанесених саме 10 квітня 2023 року.

Твердження обвинуваченої про те, що судом не було допитано усіх свідків, заявлених стороною обвинувачення, жодним чином не спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, оскільки як слідує з матеріалів провадження судом було допитано усіх заявлених стороною обвинувачення свідків, окрім свідка ОСОБА_17 , який є особою похилого віку, не був очевидцем подій та від допиту якого відмовився прокурор. При цьому сторона захисту не заперечувала щодо закінчення судового слідства та переходу до судових дебатів.

Що стосується доводів обвинуваченої про відсутність доказів на підтвердження факту наявності тривалих неприязних відносин між нею та потерпілою, то вказані доводи спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які під час допиту у суді першої інстанції повідомили про наявність між ними та обвинуваченою тривалих неприязних відносин.

Доводи обвинуваченої про те, що суд мав провести додаткові слідчі експерименти за участю свідків, які не були допитані судом, однак були допитані під час досудового розслідування, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора, а з наявних матеріалів провадження слідує, що під час досудового розслідування обвинуваченою та захисником не заявлялось клопотань про проведення слідчих експериментів за участю цих свідків. Крім того, обвинувачена хоча і заявляє в апеляційній скарзі про необхідність проведення цих додаткових слідчих експериментів, разом з тим жодним чином не обгрунтовує на спростування або підтвердження яких обставин справи, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідно провести слідчі експерименти.

Попри доводи обвинуваченої про відсутність прямих доказів її винуватості та у зв`язку з цим допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад кримінального провадження.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Як слідує з оскаржуваного вироку у цьому кримінальному провадженні винуватість ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості суд першої інстанції встановив на підставі сукупності прямих доказів, таких як показання потерпілої та свідків, які вказують на обвинувачену як на особу, яка вчинила 10 квітня 2023 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, щодо ОСОБА_9 , так і на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, зокрема, протоколів оглядів місця події, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

З матеріалів провадження слідує, що твердження обвинуваченої, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що вона не спричиняла ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, є аналогічними тим, що сторона захисту висловлювала у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі обвинуваченої не наведено та під час апеляційного перегляду стороною захисту не вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої за обставин, викладених нею у скарзі, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції, як про це прохала під час апеляційного перегляду обвинувачена.

Не можна погодитися з твердженнями обвинуваченої стосовно того, що розгляд провадження щодо неї вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції, на чому наполягала під час апеляційного перегляду обвинувачена та її захисник.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про її особу, а також усі обставини провадження і дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4