ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/826/24 Справа № 182/3438/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м.Кривий Ріг

22.05.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023р. яким обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Вирок суду першої інстанції оскаржено обвинуваченим та прокурором.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації та призначення покарання за ч. 1 ст. 121 КК України:

- вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в частині визнання його винуватим за ч. 2 ст. 152 КК України при обставинах, встановлених судом першої інстанції, оскільки відсутні докази його винуватості, а саме висновок експертизи є недостовірним доказом, у потерпілої відсутні будь-які тілесні ушкодження;

- зазначає, що обвинувачення за ч. 2 ст. 152 КК України ґрунтується на неправдивих показаннях його матері, які вона надала з метою позбавити його особисто волі з метою, щоб він не забороняв їй вживати спиртні напої.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного йому покарання за ч. 1 ст.1 21, ч. 2 ст. 152 КК України;

- прохає змінити вирок в частині встановленої обставини, яка обтяжує покарання відповідно до п. 6-1 ст. 67 КК України та виключити її, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки ця обставина передбачена в ч. 2 ст. 152 КК України як ознака кримінального правопорушення, та вона не може бути ще раз врахована при призначенні обвинуваченому покарання, як обставина, що обтяжує покарання.

Заслухавши доповідь суді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14.05.2017р. приблизно о 21:00год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , де розпивали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений 14.05.2017р. приблизно о 21:10год., знаходячись за вказаною вище адресою, тримаючи у правій руці кухонний ніж, який взяв зі столу, діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, із метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар в область живота потерпілому, чим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 324 від 08.06.2017 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки, із ушкодженням шлунку, підшлункової залози, шлунково-ободочної зв`язки, внутрішньочеревної кровотечі, гематоми забрюшного простору, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння:

Крім того, 04.06.2021р. близько 11-50 год., обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 за місцем спільного мешкання в АДРЕСА_1 . В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_9 , з використанням геніталій.

Реалізовуючи свій злочинний умисел обвинувачений 04.06.2021р. приблизно о 12-00 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння підійшов до своєї матері - потерпілої ОСОБА_9 , яка знаходилась на порозі, біля входу у будинок, та застосувавши насильство щодо потерпілої, а саме у вигляді стискання рукою шиї потерпілої, користуючись відсутністю сторонніх осіб, перевагою у фізичній силі та подавленою до опору волею останньої, з метою подальшого вступу у статевий зв`язок силоміць дотягнув потерпілу до ліжка, яке знаходиться в приміщенні коридору у вищевказаному домоволодінні.

В цей час потерпіла з метою захисту своєї статевої недоторканості і припинення злочинних дій свого сина - обвинуваченого ОСОБА_6 , почала чинити йому опір, який виражався у виказування прохання відпустити її. Надалі обвинувачений, продовжуючи користуватись подавленою до опору волею потерпілої, насильно поклав останню на ліжко, та зняв із неї штани зі спідньою білизною, після чого оголив свій статевий орган та надів на нього презерватив.

Потерпіла усвідомлюючи протиправність дій щодо неї з боку обвинуваченого, не вчиняла фізичного опору розуміючи перевагу у фізичній силі та побоюючись за своє здоров`я та життя. Обвинувачений, ліг зверху на потерпілу та діючи умисно, знявши штани та труси із потерпілої, з використанням своїх геніталій, вагінально проник в тіло останньої без її добровільної згоди. Таким чином подолавши опір потерпілої задовольнив із потерпілою статеву пристрасть вступивши в вагінальний контакт, який тривав приблизно п`яти хвилин та не був закінчений.

Після вказаних дій обвинувачений зняв презерватив та викинув його до приміщення туалету, яке розташоване на вулиці вказаного домоволодіння.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 152 КК України як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування) щодо іншої особи, якою винний перебував у сімейних відносинах.

Вирок суду першої інстанції за фактом кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України учасниками кримінального провадження не оскаржується, тому вирок суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції в обґрунтування винуватості обвинуваченого за ч. 2 ст. 152 КК України покладена сукупність доказів, які поодинці та у сукупності були предметом безпосереднього дослідження, перевірки, аналізу та оцінки судом першої інстанції, та визнані належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Так суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 152 КК України підтверджується:

- протоколом прийняття правоохоронними органами заяви від потерпілої від 04.06.20201р., в якій вона повідомила про вчинене обвинуваченим щодо неї кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 152 КК України та прохала притягнути його до кримінальної відповідальності;

(а.с. 89, 90)

- заявою потерпілої, в якій вона не заперечувала проти огляду її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

( а.п. 8)

- протоколом огляду від 04.06.2021р. із фото таблицею, яким підтверджується огляд домоволодіння, де мешкає потерпіла АДРЕСА_1 . Під час огляду було виявлено та вилучено упаковку з-під презервативу та презерватив;

( а.п. 9-17)

- заявою потерпілої, відповідно до якої вона добровільно видала працівникам поліції, особисті речі, а саме: чорні спортивні штани та труси сіро-чорного кольору;

( а.п. 18)

- протоколом огляду від 04.06.2021р. із фото таблицею, яким підтверджується, що потерпіла добровільно видала працівникам поліції свої речі, а саме: чорні спортивні штани та труси сіро-чорного кольору, які в подальшому були вилучені;

( а.п. 19-20)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2021р. із відеозаписом, за участю потерпілої, двох понятих, під час якого потерпіла розповіла та показала механізм статевого насилля її обвинуваченим;

( а.п. 38-42)

- висновком експерта № 5-С від 04.06.2021р., яким підтверджується відсутність тілесних ушкоджень, у тому числі в області статевих органів, заднього-прохідного отвору, ротової порожнини не виявлено. Цілісність дівочої пліви у неї порушена у минулому, встановити давність її порушення немає можливості. При судово-імунологічному дослідженні мазків з вмістом піхви сперматозоїди не виявлені;

( а.п. 44-45)

- висновком експерта № 4-С від 04.06.2021р., яким підтверджується наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого у вигляді садна лівої надбрівної області, садна правої вушної раковини - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дотичної дії тупих твердих предметів чи їх частин, або від ударів об такі предмети. Виявлені тілесні ушкодження утворилися незадовго до проведення огляду обстеження. Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 429» від 15.06.2021 року При судово-цитологічному дослідженні: «В мазках-відбутках ( об`єкт № 1) зі статевого члену, в змиві (об`єкт № 2) зі статевого члену, в зрізах лобкового волосся ( об`єкт № 3) гр.. ОСОБА_6 : клітини піхвового епітелію не знайдені»;

( а.п. 47-48)

- постановою прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_12 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 07.06.2021р. підтверджується доручення про відібрання зразки крові у потерпілої для проведення судових експертиз;

( а.п.51)

- заявою потерпілої про ознайомлення з постановою про відібрання зразків крові, та надання добровільної згоди на відібрання у неї зразків крові для проведення експертиз;

( а.п. 52)

- протоколом отримання зрізків для проведення експертизи від 11.06.2021р., яким підтверджується відібрання у потерпілої з правого ліктьового суглобу, із застосування разового медичного шприца, зразків крові, котрі в подальшому були переміщені на марлеву серветку та поміщено до паперового конверту;

( а.п. 53)

- висновком експерта № 416 від 18.06.2021р. підтверджується належність крові потерпілої до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, за ізосерологічною системою АВ0;

( а.п. 57-58)

- постановою прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_12 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 07.06.2021р. у обвинуваченого, для проведення судових експертиз;

( а.п.59)

- заявою обвинуваченого про його ознайомлення з постановою про відібрання зразків крові та надання добровільної згоди на відібрання у нього зразків крові для проведення експертиз;

( а.п. 60)

- протоколом отримання зрізків для проведення експертизи від 07.06.2021р. підтверджується відібрання у обвинуваченого з правого ліктьового суглобу, із застосування разового медичного шприца, зразки крові, котрі в подальшому були переміщені на марлеву серветку та поміщено до паперового конверту;

( а.п. 61)

- висновком експерта № 417 від 16.06.2021р. яким підтверджується, що, при дослідженні зразка крові ОСОБА_6 встановлена група О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0;

( а.п. 65-66)

- висновком експерта № 418 від 24.06.2021р., яким підтверджується, що на доставлених на дослідження трусах (об1єкти №1, 4) і штанах (об`єкт № 5) потерпілої знайдені одиничні головки сперматозоїдів. В інших об`єктах на штанах ( об1єкти 6-11) сперматозоїди не виявлені;

( а.п. 70-72)

- висновком експерта № 419 від 23.06.2021р., яким підтверджується, що на презервативі (об`єкт № 1) виявлено одиничні сперматозоїди тому, з метою збереження сліду для можливого подальшого молекулярно-генетичного дослідження групова приналежність не визначалась;

( а.п. 76-77)

- висновком експерта № 476 від 06.07.2021р., яким підтверджується, що на презервативі, що був наданий до лабораторії, клітини піхвового епітелію не виявлені; знайдені три епітеліальні клітини з ядрами;

( а.п. 79-80)

- висновком експерта № 445 від 24.06.2021р., яким підтверджується, що на трусах (об`єкти № 1-4) на штанах об`єкти №5-7), вилучених у обвинуваченого, представлених на дослідження, клітини піхвового епітелію та особи жіночої генетичної статі не виявлено;

( а.п. 84-86).

Зазначені вище докази були досліджені судом першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121, та ч. 2 ст. 152 КК України у вироку вмотивовані з належною повнотою, та наведені належні і достатні мотиви обґрунтування зазначеного рішення суду.

Потерпіла в суді апеляційної інстанції підтвердила свої показання щодо фактичних обставин справи за ч. 2 ст. 152 КК України, які вона надала, як в суді першої інстанції, так і при проведенні слідчого експерименту. Крім того потерпіла прохала пом`якшити покарання, призначене обвинуваченому, вважаючи його надто суворим.

При цьому суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання прокурора в судовому засіданні про долучення до матеріалів кримінального провадження копії висновку молекулярно-генетичної експертизи № 725 від 26.08.2021р. щодо дослідження речових доказів за ч. 2 ст. 152 КК України та копії протоколів від 27.02.2024р. про надання цього висновку обвинуваченому та його захиснику ОСОБА_8 .

Так, судом апеляційної інстанції встановлено що при проведенні досудового розслідування за ч. 2 ст. 152 КК України була проведена судово-молекулярна генетична експертиза біологічних слідів зі спермою в презервативі, вилученому при проведенні огляду місця події. Вказаний висновок експертизи був надісланий слідчому 27.08.2021р., що підтверджується супровідним листом за № 996 від 27.08.2021р..

Проте слідчим з незрозумілих причин вказаний вище висновок експертизи до матеріалів кримінального провадження не долучений, обвинуваченому, його захиснику, потерпілій він не надавався, як при проведенні досудового розслідування, так і в суді першої інстанції. Обвинувачений та його захисник ознайомилися з вказаним висновком тільки під час апеляційного провадження 27.02.2024р., що підтверджується відповідними протоколами, складеними 27.02.2024р. прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_13 .

Суд апеляційної інстанції враховуючи наведене вище вважає, що при проведенні досудового розслідування прокурор, слідчий порушення вимог ч. 12 ст. 290 КПК України не здійснили відкриття вказаного вищого висновку судової молекулярно-генетичної експертизи відповідно до положень ст. 290 КПК України, та вважає, що суд не має права допустити відомості, які містяться зазначеному висновку експертизи, як доказ.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що показання потерпілої щодо події кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого підтверджується особистою поведінкою потерпілої після вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо неї. Так потерпіла, одразу після її зґвалтування, в цей же день звернулась до правоохоронного органу із заявою про це та проханням притягнути саме обвинуваченого до відповідальності, також не заперечувала проти огляду її домоволодіння для виявлення речових доказів, добровільно видала свої речі, в яких вона була одягнута під час події кримінального правопорушення. Крім того, потерпіла при проведенні слідчого експерименту за її участю у присутності двох понятих розповіла про обставини події, та показала механізм вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо неї.

Показання потерпілої з фактичних обставин справи узгоджуються з іншими доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченого, а саме з протоколом огляду домоволодіння потерпілою з фототаблицею, під час якого були вилучені упаковка з-під презервативу та презерватив, та з висновком експертизи про наявність на трусах та штанах потерпілої, які були одягнені на ній в день події кримінального правопорушення, одиничних головок сперматозоїдів. Також зазначені показання потерпілої узгоджується з висновком експертизи про наявність на презервативі, що був наданий на дослідження, трьох епітеліальних клітин з ядрами.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що показання обвинуваченого про його непричетність до зґвалтування потерпілої є його способом захисту та бажанням уникнути покарання за вчинене, оскільки в день події тільки вони вдвох з потерпілою знаходились за місцем їх спільного мешкання, напередодні разом вживали спиртні напої, перебування інших осіб в проміжок часу 04.06.2021р. з 11:50год. (час події кримінального правопорушення) по 15:00год. (час складання протоколу про прийняття заяви від потерпілої про кримінальне правопорушення) на місці вчинення кримінального правопорушення не встановлено.

Таким чином суд апеляційної інстанції, враховуючи незмінні показання потерпілої на досудовому розслідуванні та в судах першої та апеляційної інстанції про її зґвалтування саме обвинуваченим, встановлення фактичних обставин, що в цей момент на місці злочину нікого, крім обвинуваченого та потерпілої не було, вважає, що ніким іншим, крім обвинуваченого, не могло бути вчинене зазначене кримінальне правопорушення.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим в частині визнання його винуватим за ч. 2 ст. 152 КК України при обставинах, встановлених судом першої інстанції, оскільки відсутні докази його винуватості, а саме висновок експертизи є недостовірним доказом, у потерпілої відсутні будь-які тілесні ушкодження, та що обвинувачення за ч. 2 ст. 152 КК України ґрунтується на неправдивих показаннях його матері, які вона надала з метою позбавити його особисто волі, щоб він не забороняв їй вживати спиртні напої, не містять під собою підґрунтя та спростовуються сукупністю доказів досліджених та оцінених судом першої інстанції, зокрема незмінними, послідовними показаннями потерпілої з фактичних обставин події, поведінки обвинуваченого до, під час, та після події. Показання потерпілої узгоджуються з іншими дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами, як окремо, так і в сукупності. При цьому судом першої інстанції також надана критична оцінка показанням обвинуваченого про його невинуватість за ч. 2 ст. 152 КК України, а саме невчинення ним особисто вказаного кримінального правопорушення щодо своєї матері, як неправдивим.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про зміну вироку в частині встановленої обставини, яка обтяжує покарання та виключення вказаної обставини, що обтяжує покарання відповідно до п. 6-1 ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки ця обставина передбачена в ч. 2 ст. 152 КК України як ознака кримінального правопорушення, та вона не може бути ще раз врахована при призначенні обвинуваченому покарання, як обставина, що обтяжує покарання, то вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 67 КК України, при наявності ознаки кримінального правопорушення, яка вплинула на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 152 КК України - вчинення зґвалтування щодо іншої особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах, врахував її ще раз при призначенні обвинуваченому покарання, як таку, що її обтяжує.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 67 КК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну оскарженого вироку шляхом виключення з його мотивувальної частини обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, змінивши вирок в цій частині.

Що стосується визначеного обвинуваченому остаточного покарання за вчинення двох кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на дев`ять років, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а саме те, що він вчинив два тяжких злочини. При цьому суд першої інстанції також врахував особу обвинуваченого, раніше не судимого, маючого постійне місце проживання, за яким він характеризується посередньо, не працює, неодружений, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку. Також судом першої інстанції при призначенні покарання враховано обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - визнання ним винуватості за ч. 1 ст. 121 КК України, враховано обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебуває в сімейних відносинах, при цьому суд першої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, не обґрунтувавши розмір призначеного покарання, як за ч. 1 ст. 121 КК України, так і за ч. 2 ст. 152 КК України та при визначенні остаточного покарання на підставі вимог ч. 1 ст. 70 КК України за вчинення двох кримінальних правопорушень.

Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає призначене обвинуваченому покарання надто суворим за таких підстав.

Так судом першої інстанції обвинуваченому призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років, з чим погоджується суд апеляційної інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що обвинуваченим вчинив тяжке кримінальне правопорушення проти здоров`я особи, фактичні обставини зазначеного кримінального правопорушення, а саме його вчинення обвинуваченим за місцем його мешкання під час вживання ним спільно з потерпілим спиртних напоїв, знаряддя кримінального правопорушення - кухонний ніж, силу та кількість ударів, а саме нанесення ним одного проникаючого колото-різаного удару в область передньої черевної стінки, із пошкодженням шлунку, підшлункової залози, шлунково-ободочної зв`язки, внутрішньочеревної кровотечі, гематоми забрюшинного простору, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України при фактичних обставинах, встановлених судом першої інстанції.

Так, санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, ближчого по розміру до його мінімальної межі, а саме у розмірі шести років, є справедливим та достатнім, оскільки умисними діями обвинуваченого у нетверезому стані одним ударом ножа було пошкоджено кілька життєво важливих органів травлення потерпілого, тобто вчинені обвинуваченим дії потягли до настання тяжких наслідків.

При цьому суд апеляційної станції не погоджується з розміром призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 152 КК України та з розміром визначеного обвинуваченому покарання за вчинення двох кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, вважає його надто суворим з наступного.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при призначенні обвинуваченому розміру покарання за ч. 2 ст. 152 КК України, що він вчинив тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості, фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений вчинив за місцем свого мешкання зґвалтування щодо своєї матері після спільного вживання з потерпілою напередодні спиртних напоїв, відсутність тяжких наслідків, при цьому суд апеляційної інстанції враховує особу обвинуваченого, який є раніше несудимою особою, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 152 КК України категорично не визнав, також суд враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого та позицію потерпілої, яка прохала призначити обвинуваченому більш м`яке покарання.

Так санкція ч. 2 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строк від п`яти до десяти років.

Призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі у мінімальній межі санкції цієї статті, на думку суду апеляційної інстанції, є справедливим та достатнім, з урахуванням вживання напередодні потерпілою разом з обвинуваченим у великій кількості спиртних напоїв, відсутності тяжких наслідків та обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, позицію потерпілої щодо пом`якшення обвинуваченому покарання.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про визначення обвинуваченому остаточного покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України та визначення обвинуваченому остаточного покарання у виді реального позбавлення волі строком на сім років, змінивши вирок також в частині призначення обвинуваченому покарання.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023р. яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023р. яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років - задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023р. яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років змінити в частині призначеного покарання.

З мотивувальної частини вироку виключити обставину, що обтяжує покарання, відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_6 засудженим:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років;

- за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді