КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2915/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000336 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до 12 квітня 2024 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, щоу поданому клопотанні відсутні об`єктивні докази на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що обвинувачена буде перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілих та свідків, має наміри ухилятися від суду.

Як зазначає сторона захисту, судом першої інстанції не взято до уваги наявність у обвинуваченої міцних соціальних зав`язків, а також наявність на її утриманні матері, яка є людиною похилого віку та потребує постійного нагляду.

Звертає увагу на те, що в порушення ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою не визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Окрім цього, в оскаржуваній ухвалі не містяться дані про те, що обставини, зазначені у ч.3 ст.199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави.

Посилаючись на практику Європейського суд з прав людини, захисник вказує на відсутність доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Печерського районного суду м.Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000336 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України.

12 лютого 2024 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м.Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до 12 квітня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливості обвинуваченої переховуватись від суду, знищити, сховати та спотворити інформацію, речі та документи, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона обвинувачується.

Як визнав суд, перебуваючи без ізоляції від суспільства,обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона обвинувачується, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, повномасштабне вторгнення РФ в Україну продовжується, а тому може безпосередньо чи із залученням інших осіб вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому.

Окрім цього, суд вважає, що існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні інкримінованих їй діянь за попередньою змовою групою осіб, повне коло яких, як зазначив прокурор, наразі не встановлене. Тому обвинувачена, перебуваючи на волі, може шляхом узгодження дій з іншими особами спотворити, сховати або знищити інформацію, речі та документи, які наразі не відшукані стороною обвинувачення, узгоджувати показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також суд вважає наявним ризик впливу на свідків, оскільки станом на теперішній час судом допитані не всі свідки, а обвинувачена безпосередньо або через інших осіб може незаконно впливати на свідків з метою уникнення відповідальності.

Окрім цього, судом врахована тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачена може переховуватись від суду, знищити, сховати та спотворити інформацію, речі та документи, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона обвинувачується.

Перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченій, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою у вчиненні злочину. При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачена, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченої, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданій апеляційній скарзі.

Також судом враховано той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, у виді домашнього арешту.

Доводи апелянта про те, що суд при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою не визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених цим Кодексом, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до 12 квітня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4