ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001869 від 07 жовтня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працює, раніше судимого:

1) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2009 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням трирічного іспитового строку;

2) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2009 року за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 15.11.2013 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

3) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2019 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, 15.08.2018 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

4) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2021 року за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням однорічного іспитового строку, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2022 року звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку);

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи в сумі в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, 06.10.2022 року о 14 годині 49 хвилин, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022 року, який продовженого Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи в офісному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав мобільний телефон «Samsung» моделі «А10S SM-A107F/DS» вартістю 2633 гривень 33 копійки, належний ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму.

За таких обставин, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинених повторно, в умовах воєнного стану, та їх кваліфікує, як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України (а.с.68-69).

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається у зв`язку з тяжкістю призначеного покарання обвинуваченому.

На його думку в даному кримінальному провадженні з огляду на наявність ряду обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, були наявні усі підстави для застосування судом при ухваленні вироку положень ст.69 КК України.

Звертає увагу на те, що обставини, які б обтяжували покарання в силу ст.67 КК України в даному кримінальному провадженні відсутні. Даний факт не заперечувався стороною обвинувачення.

Зазначає, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним, а тому необхідно врахувати і інші обставини, які істотно знижують наслідки вчиненого правопорушення. Зокрема слід врахувати позицію потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання. Крім того, шкода потерпілій була повністю відшкодована. Обвинувачений має постійне зареєстроване місце проживання, проживає в місті Луцьку разом зі своєю матір`ю, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків.

Окрім того, обвинувачений за час розгляду даного кримінального провадження неодноразово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, проявив щиросердне розкаяння, всіляко сприяв розкриттю вчиненого ним злочину.

Вважає, що наведені в апеляційній скарзі обставини повинні бути враховані при зміні вироку, а той факт, що ОСОБА_10 вже був раніше засуджений, на думку захисту, не є підставою для призначення йому такого суворого покарання.

Враховуючи усі обставини кримінального провадження в сукупності та наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин вважає, що суд першої інстанції мав законні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Встановлені у даному кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання, на переконання захисту за своєю суттю є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є підставою для застосування судом ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону, а саме у вигляді двох років позбавлення волі. Дане покарання буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, змінити. Прийняти нове рішення, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі (а.с.78-79).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_9 . Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити; прокурора, яка просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинених повторно, в умовах воєнного стану, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення, у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для застосування до обвинуваченого при призначенні покарання ст.69 КК України, заслуговують на увагу апеляційного суду із врахуванням наступного.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції віднесено щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Як убачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував інформацію про його стан здоров`я, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак у 2019 році перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» з діагнозом: "Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності", відомості про неодноразове притягнення раніше до кримінальної відповідальності, вчинення нового кримінального правопорушення через незначний проміжок часу після закінчення іспитового строку, думку самої потерпілої, яка в судовому засіданні вказала, що шкода їй повністю відшкодована, а щодо міри покарання обвинуваченого покладалась на розсуд суду.

За наслідками розгляду кримінального провадження місцевий суд прийшов до висновку, що покарання ОСОБА_7 слід призначити в межах санкції частини статті, за якою його засуджується у виді мінімального позбавлення волі, яке не можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, місцевий суд не виклав у вироку обґрунтування співмірності призначеного покарання з вчиненим ним кримінальними правопорушенням та незастосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 . Відтак оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які би доводили, що саме такий захід примусу, який визначений певним строком судом першої інстанції, буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК України.

За таких підстав вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Під час розгляду справи апеляційним судом захисник вказав на те, що обвинувачений щиро кається у вчиненому, повністю визнає свою вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілій, остання претензій не має.

Апеляційний суд вважає, що за наслідками апеляційного розгляду кримінального провадження знайшли своє підтвердження вищезазначені обставини, а тому призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України колегія суддів, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_7 , інформацію про його стан здоров`я, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с.34), однак у 2019 році перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» з діагнозом: "Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності" (а.с.35), відомості про притягнення раніше до кримінальної відповідальності (а.с.36-37), думку потерпілої, яка в судовому засіданні суду першої інстанції при вирішенні міри покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду, вказала, що шкода їй повністю відшкодована, що підтверджується її власноруч написаною розпискою (а.с.50).

Апеляційний суд звертає увагу, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, апеляційним судом не встановлено.

Положеннями ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

А тому, за наявності вищевказаних декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає за можливе при призначенні покарання за скоєне кримінальне правопорушення застосувати до ОСОБА_7 норми ст.69 КК України.

Відповідно до приписів ст.69 КК України колегія суддів призначає покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.4 ст.185 КК України, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, та яке слід відбувати реально.

На думку суду апеляційної інстанції у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

За правилами п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положенням ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід задовольнити частково, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 - змінити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді