Справа № 452/3025/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторони кримінального провадження:

з боку обвинувачення т.в.о. заступника начальника відділення поліції начальник слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 ,

т.в.о. слідчого слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_4 ,

прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_5 ,

сторона яка подала клопотання адвокат ОСОБА_6 ,

власник майна, стосовно якого розглядається клопотання скасування арешту майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Турківського району Львівської області клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з майна по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 від 24.07.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.240 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий опис провадження і суть питання, що вирішується ухвалою.

Згідно вимог ст.ст.127,129 Конституції України правосуддя здійснюють професійні судді і судочинство провадиться суддею одноособово.

Згідно ч.1 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється професійним суддею одноособово. Суддя для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

У відповідності до вимог ч.3 ст.35 КПК України визначено слідчого суддю для розгляду кримінального провадження, оскільки 29.11.2023 року до Турківського районного суду Львівської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 від 24.07.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.240 КК України.

Згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 29.11.2023 року відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду клопотання було зареєстровано, після чого передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Клопотання розглядається за ініціативою сторони захисту.

Обґрунтовуючи подане клопотання, сторона яка подала клопотання адвокат ОСОБА_6 , а також власник майна, стосовно якого розглядається клопотання скасування арешту майна ОСОБА_7 зазначають, що 26.07.2023 року було накладено арешт на металевий причіп, 10.08.2023 року ухвалою слідчого судді в частині накладення арешту па одноосний металевий причіп голубого кольору без номерних знаків було залишено без змін, причіп зберігається на стоянці тимчасового тримання автомобілів ВП № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області, де відсутні криті бокси, відтак подальше зберігання даного причепу на відкритому майданчику у зимовий період негативно впливатиме на подальшу можливість експлуатації причепу, може призвести до псування даного причепу, у ОСОБА_7 є можливість зберігати даний причіп належним чином. Передача майна власнику є можливою та не несе шкоди для даного кримінального провадження.

Позиції сторін кримінального провадження.

При розгляді клопотання суд вжив заходи до повідомлення сторін кримінального провадження, а також осіб, які зазначені в ухвалі в дозволений і в передбачений законом порядок шляхом скерування судового виклику.

Сторона кримінального провадження з боку обвинувачення т.в.о. заступника начальника відділення поліції начальник слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 , т.в.о. слідчого слідчого відділу відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання.

Сторона кримінального провадження з боку обвинувачення прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що досудове розслідування не завершено, рішення по справі не прийнято, стороні захисту в задоволенні аналогічного клопотання було слідчим суддею відмовлено.

Ініціатор клопотання адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання, зазначив, що відпала необхідність в подальшому існуванні застосованого заходу забезпечення у вигляді арешту майна, оскільки існують неналежні умови зберігання арештованого майна.

Власник майна, стосовно якого розглядається клопотання про арешт майна ОСОБА_7 просив клопотання задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, із посиланням на докази.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В силу ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст.98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, обвинуваченого, водночас така особа відноситься на підставі поданих доказів законним власником та/або володільцем арештованого майна.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено слідчим суддею, подане клопотання у вступній частині відображено як «часткове скасування арешту майна», водночас в прохальній частині клопотання сторона просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2023 року по справі № 452/3025/23 (кримінальне провадження №0000598, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2023 року за ч. 1 ст. 240 КК України) на одноосний металевий причеп голубого кольору без номерних знаків, який належить ОСОБА_7 та який поміщено на стоянку тимчасового тримання автомобілів ВП № 2 Самбірського РВП ГУ ПП у Львівській області. Самбірського району, в частині позбавлення права користування даним майном.

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"), має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.)

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено слідчим суддею, відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2023 року № 0000598 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого .1 ст.240 КК України.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2023 року накладено арешт на вказаний одноосний металевий причеп голубого кольору без номерних знаків, який належить ОСОБА_7 , та який поміщено на стоянку тимчасового тримання автомобілів ВП № 2 Са.мбірського РВП ГУ ПП у Львівській області.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.08.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання в частині скасування накладеного арешту на одноосний металевий причеп голубого кольору без номерних знаків, який належить ОСОБА_9 , та який поміщено на стоянку тимчасового тримання автомобілів ВП № 2 Са.мбірського РВП ГУ ПП у Львівській області.

Водночас, в поданому клопотанні від 29.11.2023 року заявник зазначає, що клопотання в частині скасування накладеного арешту на одноосний металевий причеп голубого кольору без номерних знаків, яке розглядалося слідчим суддею Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.08.2023 року - було залишено без змін, що суперечить резолютивній частині ухвали слідчого судді від від 10.08.2023 року, якою клопотання не було залишено без змін, а відмовлено в задоволенні клопотання.

При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, якої у даному випадку немає.

При вирішенні даного клопотання слідчий суддя враховує те, що арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо відпали підстави його застосування, арешт було накладено необґрунтовано.

Водночас сторона, яка подала клопотання не надала доказів того, відпали підстави для застосування накладеного арешту на майно, а також не надано доказів того, що арешт накладено необгрунтовано.

Також стороною, яка є ініціатором такого клопотання, не надано доказів того, що необхідність скасування накладення арешту майна відпала у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди, зміна кваліфікації дій на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення.

Слідчим суддею під час розгляду даного клопотання не здобуто доказів того, що прокурором, слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження, або постановлена ухвалення судового рішення, яким закінчився судовий розгляд.

Слідчим суддею при вирішенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з майна по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 від 24.07.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.240 КК України враховано те, що скасовується арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За таких обставин арешт із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, накладений з правових підстав, передбачених ч.2, 3 ст. 170 КПК України, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_10 , як законного власника та/або володільця арештованого майна одноосного металевого причепу голубого кольору без номерних знаків, який належить ОСОБА_7 та який поміщено на стоянку тимчасового тримання автомобілів ВП № 2 Самбірського РВП ГУ ПП у Львівській області. Самбірського району, в частині позбавлення права користування даним майно, а тому слідчий суддя дійшов висновку про наявність перешкод для передання арештованого майна у користування ОСОБА_7 .

Підстави для скасування арешту відсутні, оскільки розслідування кримінального провадження не завершено і зняття арешту шляхом зняття заборони на відчуження автомобіля неприпустимо.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Положеннями п.9 ч.1 ст.309 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому, тобто судові рішення, які були постановлені в порядку ст. 173 КПК.

Можливість оскарження ухвал слідчого судді, прийнятих в порядку ст. 174 КПК України, зокрема про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Керуючись ст.ст.2,7,98,132,167,170-173,174,309,369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з майна по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 від 24.07.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.240 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала виготовлена 25.03.2024 року в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1