Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/223/24
Провадження №: 1-кп/332/223/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 р.м. Запоріжжя

районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження № 0000032 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, старшого сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в У країні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2022 року за №40 старшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду командира другого стрілецького відділення другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 2022 року старшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду командира першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

За наведених обставин, старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Так, 11 грудня 2022 року командир першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у зв`язку із небажанням подальшого проходження військової служби, в умовах воєнного стану, перебуваючи у місці несення служби першому стрілецькому відділенні першого стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_2 , розуміючи відсутність будь-яких законних підстав залишення розташування місця несення служби військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив місце несення служби, з метою ухилитися від військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У період часу з 11 грудня 2022 року по теперішній час, ОСОБА_5 , діючи з метою ухилитися від військової служби, час проводить на власний розсуд у невстановленому слідством місці, заходів щодо з`явлення до місця несення служби або органів військового правопорядку не вчиняє.

Таким чином, ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді командира першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 11 грудня 2022 року, діючи умисно, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_2 , з метою ухилитись від військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначив, що всі викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності, також пояснив, що він покинув місце служби, оскільки хотів стабілізувати свій моральний та фізичний стан. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та дослідження доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення доведеним і кваліфікує його дії за ч.4 ст.408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані, характеризуючи особу обвинуваченого.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості злочину, скоєного обвинуваченим, визнання вини, щире каяття, активне сприяння встановленню істини по справі, що визнається судом обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, стан здоров`я (02.05.22р. отримав мінно-вибухову травму, ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравма, вестібуло-атактичний та цефалгічний синдром), суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до ч.4 ст.408 КК України, але із застосуванням ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Це покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченогота запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід обвинуваченому до набуття чинності вироку суд вважає за необхідним залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

В строк відбування покарання обвинуваченому необхідно зарахувати строк перебування під вартою по даному провадженню з 03.01.2024р., зарахувавши йому відповідно до вимог ст. 72 КК України попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час досудового розслідування витрати відсутні. По справі цивільний позов не заявлено. Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому до набуття чинності вироку суд вважає за необхідним залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду України № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Керуючись ст.ст.349,369,373,374,376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді ЧОТИРЬОХ років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання з 03 січня 2024р.

Обрану міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою, з утриманням його у Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор».

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які перебувають під вартою, протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1