Провадження № 1-кс/344/4880/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, що внесено до ЄРДР за № 0003535 від 16.11.2023, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -Слідчий за погодженням із прокурором звернулася із клопотанням, в якому просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

ВСТАНОВИЛА:

В обґрунтування клопотання зазначено про те, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003535 за ч. 3 ст. 307 КК України стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , за фактами вчинення ними упродовж січня-травня 2024 року 8 епізодів незаконного придбання, зберігання та пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, повторно, передачі цих речовин у місце позбавлення волі, організованою групою.

ОСОБА_7 , утримуючись у камері № 22 ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», що по вул. Є. Коновальця, 70а, в м. Івано-Франківську, за обвинуваченням у вчиненні тяжких злочинів, протягом січня-квітня 2024 року організував постачання та розповсюдження наркотичних засобів і психотропних речовин до даної установи та на її території.

У порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» № 863-XIV від 08.07.1999, ОСОБА_7 , з метою збуту психотропних речовин та наркотичних засобів ув`язненим, які утримуються в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», а також для власного вживання на території установидосягнув злочинної домовленості із ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_1 та з ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , які проживають в м. Київ.

З цією метою ОСОБА_7 створив й очолив організовану групу, до якої добровільно і свідомо увійшли перебуваючи на волі ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , з якими, відповідно до спільно розроблених планів, розподілу ролей та відведених обов`язків, учиняв протиправні злочинні дії.

Створюючи організовану групу ОСОБА_7 , підшукав та завербував до її складу ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , із врахуванням їх особистих характеристик, здатності діяти у групі, визнання його авторитету, як керівника та безумовного підпорядкування йому, з метою передачі наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі, згідно спільно розробленого плану, який бездоганно виконували за його дорученням та згідно відведеної їм ролі.

Організатор групи ОСОБА_7 створив та очолив організовану групу, залучив до її складу ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , здійснював керівництво діями членів організованої групи, планував злочинну діяльність та розподіляв між учасниками групи ролі, визначав їх обов`язки, забезпечував конспірацію діяльності членів групи, надавав вказівки ОСОБА_8 щодо придбання наркотичних засобів та психотропних речовин у не встановлених слідством осіб для подальшої передачі в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», їх фасування та зберігання до здійснення передачі у місце позбавлення волі, спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_9 організовував маскування наркотичних засобів та психотропних речовин серед інших предметів під час здійснення передачі у місця позбавлення волі, здійснював контроль за належним виконанням іншими учасниками організованої групи наданих ним вказівок, здійснював збут наркотичних та психотропних речовин серед ув`язнених.

Виконавець ОСОБА_8 свідомо й добровільно увійшов до створеної ОСОБА_7 організованої групи, особисто, за вказівкою організатора ОСОБА_7 за не встановлених обставин придбавав наркотичні засоби та психотропні речовини у не встановлених слідством осіб, зберігав їх за місцем свого проживання до передачі в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», за згодою ОСОБА_7 передавав придбані наркотичні засоби та психотропні речовини ОСОБА_5 та ОСОБА_9 для маскування з метою прихованої передачі у місця позбавлення волі.

Виконавці ОСОБА_5 та ОСОБА_9 свідомо й добровільно увійшли до створеної ОСОБА_7 організованої групи, за вказівкою організатора ОСОБА_7 особисто отримували від ОСОБА_10 наркотичні засоби та психотропні речовини, за не встановлених обставин придбавали наркотичні засоби та психотропні речовини у не встановлених слідством осіб, зберігали їх за місцем свого проживання до передачі в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», особисто здійснювали маскування та відправку наркотичних та психотропних речовин до місця позбавлення волі.

19 червня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується: відомостями, які містяться у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновках експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, протоколах огляду відеозаписів та сукупністю інших матеріалів кримінального провадження.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки, підозрювана ОСОБА_5 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення нею злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною у вчиненні злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

-незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки, підозрюваній ОСОБА_5 відомі повні анкетні дані інших підозрюваних, після чого вона, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на їх показання, що в свою чергу може зашкодити проведенню досудового розслідування.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений п. 4 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним,оскільки підозрюванаОСОБА_5 перебуваючи на волі, може приховувати докази її злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки підозрювана ОСОБА_5 , офіційного джерела доходів немає, раніше вчиняла майнові злочини, належних висновків для себе не зробила та знову підозрюється у вчиненні корисливого злочину, а тому з метою отримання прибутку остання перебуваючи на волі може продовжити вчиняти злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини.

Зазначені вище обставини, тяжкість інкримінованого злочину, дані про особу ОСОБА_5 , її соціальні зв`язки, дають підстави вважати про те, що застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам та дієвості кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити, застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з огляду на обставини кримінального провадження, особу підозрюваної.

Слідчий клопотання підтримав, просив задоволити.

Захисник просила відмовити у задоволенні клопотання, застосувати до її підзахисної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, враховуючи особу ОСОБА_5 , її вік. Підозрювана не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином. Ризики відсутні.

Підозрювана пояснила, що їй не було відомо, що вона вчиняє якісь заборонені дії. Просила не застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003535 за ч. 3 ст. 307 КК України стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , за фактами вчинення ними упродовж січня-травня 2024 року 8 епізодів незаконного придбання, зберігання та пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, повторно, передачі цих речовин у місце позбавлення волі, організованою групою.

19.06.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та пересиланні з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, повторно, передачі цих речовин у місце позбавлення волі, організованої групою.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протоколами негласної слідчої ( розшукової) дії негласне отримання зразків, необхідних для порівняльного аналізу ( 01.02.2024, 12.02.2024, 27.02.2024, 11.03.2024, 15.03.2024, 20.03.2024, 01.04.2024, 04.04.2024, 08.04.2024, 16.04.2024), протоколами огляду речей та документів від 18.03.2024, 03.04.2024; протоколом за результати проведення негласної слідчої дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 26.04.2024; висновками експерта.

Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно, ставити під сумнів як кваліфікацію дій підозрюваної, так і обґрунтованість самої підозри на даному етапі розслідування за даних умов, підстав не має.

Докази зібрані під час досудового розслідування, які вивчені слідчим суддею надають можливість пересвідчитись у достовірності інкримінованих кримінальних правопорушень на вказаній стадії кримінального процесу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме найбільш значним ризиком є те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винним у вчиненні злочинів може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також невиключений ризик впливати на інших підозрюваних, оскільки такі їй відомі; знищити, приховати докази інкримінованих їй злочинів.

Слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та всіх причетних осіб.

Окрім цього, вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної та запобігання ризикам; застосування особистої поруки неможливе, оскільки відсутні особи, які можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України; застосування особистого зобов`язання неможливе, оскільки цей вид запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також при запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрювана, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на неї обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87). Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (п.34 рішення у справі «Сельчук проти Туреччини» від 10 січня 2006 року, заява № 21768/02; п.9 рішення від 10 листопада 1969 року у справі «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги дані особи підозрюваної ОСОБА_5 її вік, те, що вона одружена, працює (зі слів сестрою господинею у Київській обласній лікарні), відповідно до ст. 89 КК України раніше не судима.

Слідчий суддя також бере до уваги те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінального правопорушення (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри, зокрема незаконному придбанні, зберіганні та пересиланні з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, повторно, передачі цих речовин у місце позбавлення волі, організованої групою ) та характером цього запобіжного заходу.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, слід зазначити, що з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики, обставини, та саму особу підозрюваного, слідчий суддя, в цілому вважає, що застосування запобіжного заходу як домашній арешт на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу, та спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останньої, виключити ризики.

Задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Слідчий суддя, в межах саме даного розгляду клопотання, не знаходить підстав щодо застосування альтернативного визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_5 підозрюється щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин; а також у зв`язку з характером та способом її життя, відсутності доказів офіційного, законного джерела доходу; відсутністю доказів, що позитивно характеризують особу.

Враховуючи наведене, в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити дієвість кримінального провадження, належну поведінку підозрюваної, а тому клопотання слід задоволити та застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 17 липня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 липня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Взяти підозрювану ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Строк тримання під вартою рахувати з 19 червня 2024 року.

Строк дії ухвали до 17 липня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 20.06.2024.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1