ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000391, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який

проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 194 240 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , за наступних обставин.

11 травня 2016 року, приблизно о 23.10 год водій ОСОБА_7 , керуючи належним йому технічно справним автомобілем «Nissan Maxima», д/н НОМЕР_1 , рухався з перевищенням допустимої швидкості руху по вул.Січеславська Набережна з боку вул.Половецької в напрямку вул.Воскресенської в м.Дніпрі, перевозячи на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_11 , на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Під час руху водій ОСОБА_7 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, не обрав безпечну швидкість руху за умовами дорожньої обстановки, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, які б забезпечували безпеку руху всіх учасників, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля та допустив виїзд автомобіля «NIissan Maxima», д/н НОМЕР_1 , за межі проїжджої частини дороги праворуч з послідуючим наїздом на дерева, які розташовані на тротуарі в районі будинку АДРЕСА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «NIissan Maxima», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження: в лобно-виличній ділянці, праворуч, садно. В правій скроневій ділянці синець. На верхній поверхні правої вушної раковини садно. На зовнішній бічній поверхні правого плеча, у середній третині, садно. На внутрішній бічній поверхні правого передпліччя, у нижній третині, синець. На тильній поверхні правої кисті, у проекції п`ястя, біля основи 4-го пальця садно. Садна: на тильній поверхні проксимальної фаланги 1-го пальця лівої кисті; на тильній поверхні середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті; на тильній поверхні 5-го пальця лівої кисті у проекції з`єднання проксимальної та середньої фаланги. На передній поверхні лівого стегна, у верхній третині, біля нижнього краю пахвової складки садно. На бічній поверхні тулуба, ліворуч, у проекції крила клубової кістки близько 7 саден та 1 забійна рана. У просвітку вищезазначеної рани уламок скла. На передній поверхні лівого стегна, у верхній третині, незначно ближче до внутрішньої бічної поверхні синець. На передній поверхні лівого колінного суглобу та на зовнішній бічній його поверхні 2 садна. Садна на передній поверхні лівої гомілки у середній третині; на тильній поверхні лівої стопи, у проекції плюсни 2 садна; на тильній поверхні лівої стопи біля основи 3-го пальця; на тильній поверхні середньої фаланги лівої стопи; на бічній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця лівої стопи. На передній поверхні правого стегна, у нижній третині, та на внутрішній бічній поверхні правого колінного суглобу близько 7 саден. На передній поверхні правої гомілки, у верхній та нижній третинах, 8 саден. На тлі садна, яке розташоване па передній поверхні правої гомілки, у середній третині, забійної рани. На зовнішній бічній поверхні правої гомілки, на тильній поверхні правої стопи, у проекції плюсни та предплюсни 9 саден. На задній поверхні грудної клітини, праворуч, садно. На задній поверхні лівої сідниці, у проекції верхнього зовнішнього квадранта численні садна та сипці. У проекції внутрішнього нижнього квадранта правої сідниці, розташований синець. У проекції внутрішнього нижнього квадранта лівої сідниці 2 синця. На внутрішній бічній поверхні правого плеча, у середній третині, синець. На внутрішній поверхні та у товщі м`яких покривних тканин голови крововиливи: в скронево-тім`яній ділянці праворуч; в тім`яній ділянці праворуч; в тім`яно-скронево-потиличній ділянці праворуч; в тім`яно-скроневій ліворуч. Під м`якими мозковими оболонками крововиливи в тім`яно- потиличній ділянці, праворуч; в лобно-тім`яній ділянці ліворуч, та дрібновогнищеві крововиливи. У черевній порожнині значна кількість темно-червоної, рідкої крові. У проекції правого наднирника, у товщі м`яких тканин крововилив: правий наднирник розчавлений на дрібні безструктурні частки. У проекції воріт правої нирки крововилив. У проекції нижнього полюсу лівої нирки крапкові та дрібновогнищеві крововиливи. У проекції воріт селезінки крововилив. На вигнутій (діафрагмальній) її поверхні, з поверхні та у товщі, 2 дефекта (надриви) капсули та паренхіми (тканини) селезінки. У товщі м`яких тканин у проекції реберної дуги, праворуч, на передній та бічній поверхні крововилив. На нижній (вісцеральній) поверхні правої частки, з поверхні та у товщі, ділянка розчавлення тканини та капсули печінки. На верхній (діафрагмальній) поверхні правої частки печінки, на ділянці 12x12 см, з поверхні та у товщі, 4 дефекта у вигляді часткових та повних розривів капсули та тканини печінки. На зовнішній бічній поверхні правого плеча, у товщі м`яких тканин порожнисте утворення (гематома). Ліворуч, закриті переломи 2, 3, 4, 8, 11, 12 ребер, у проекції біля хребтової та лопаткової ліній, без ушкодження пристінкової плеври. В середній третині правої ключиці, закритий безуламковий перелом. Крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції переломів кісток скелету; під плеврою легень, епікардом серця, з поверхні та у товщі брижі, підшлункової залози. Нерівномірне забарвлення внутрішніх органів та їх слабке кровонаповнення. Рідкий стан крові. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров. У своїй сукупності виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала 11 травня 2016 року на місці дорожньо-транспортної пригоди в районі буд. АДРЕСА_2 .

Пасажиру автомобіля «NIissan Maxima», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження: численні садна на задній поверхні тулуба праворуч, правій кисті, шиї ліворуч, лівому плечі, черевній стінці ліворуч та праворуч, лівій клубовій ділянці та правому стегні, обличчі; рана на правому стегні, синці на повіках лівого ока та гомілках; крововилив у м`яких покривних тканинах голови, переломи кісток мозкового черепа, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою головного мозку; крововиливи у м`яких тканинах тулуба по передній та задній поверхнях, у легені, клітковину нирки та селезінки, переломи ребер праворуч та ліворуч по кільком анатомічним лініям, лівої ключиці, розриви селезінки; переломи лівої лопатки, остистих відростків хребців грудного відділу, розрив хребта у грудному відділі, переломи лівих стегнової, малогомілкової та великогомілкової кісток, правої стегнової кістки; крововиливи у м`яких тканинах лівих плеча, стегна та гомілки, правого стегна. Наявні ушкодження у ОСОБА_13 , стосовно до живих осіб, у своїй сукупності, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала 11 травня 2016 року на місці дорожньо-транспортної пригоди в районі буд. АДРЕСА_2 .

Пасажиру автомобіля «Nissan Maxima», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла; відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 3-го ступеню з контузійними вогнищами забиття-гематомами речовини головного мозку в правій лобній та скроневій долях, гострої субдуральної гематоми у правій лобній області зі зміщенням речовини головного мозку ліворуч, гемосинусу клітин решітчастого лабіринту, багатоуламкового втисненого перелому скроневої кістки праворуч з переходом на тім`яну кістку та верхню стінку правої орбіти, забійних ран на обличчі, стану після носової кровотечі; закритої хребтово-спинномозкової травми з компресійним уламковим переломом 1-го поперекового хребця з компресією дуального мішка, поперечними переломами остистих відростків 1-го та 2-го поперекових хребців та позачеревною гематомою малого об`єму; саден на тильній поверхні лівої кисті з переходом на променево- зап`ясткових суглоб. За своїм характером виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху виразилось в порушенні ним вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 б та 12.1 ПДР України.

Порушення п.12.1 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вироку суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч. 2 ст. 84 КК України звільнити його від призначеного покарання з підстав виявлення у нього "іншої тяжкої хвороби", а саме психологічного розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ушкодження головного мозку. А в разі неможливості, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням. В іншій частині просить вирок суду залишити без зміни.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що встановлена у висновку судово-психіатричної експертизи №370 хвороба ОСОБА_7 відноситься до категорії "іншої тяжкої хвороби", так як вона наявна у Переліку хвороб, що є підставою для звільнення від покарання. Вважає, що сам факт виявлення хвороби, яка міститься у переліку, свідчить про недопущення знаходження особи з такою хворобою у закладі виконання покарань. Вказує, що положення ч. 2 ст. 84 КК України не вимагають наявності доказів того, що хвороба обвинуваченого перешкоджає йому відбувати покарання. Звертає увагу, що обвинувачений з перших днів допомагав слідству та суду, здійснив добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілим, визнав пред`явлений до нього позов, щиро розкаявся. Зазначає, що обвинувачений вчинив неумисний тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину. Вказує, що судом було порушено вимоги ст. 69-1 КК України та призначено покарання більше, ніж 2-3 максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України. Вважає, що з урахуванням усіх обставин справи до обвинуваченого можливо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.

Представники потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без зміни.

Потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, призначеного за певні види кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вбачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах « ОСОБА_16 та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що пом"якшують покарання, щире каяття та часткове добровільне відшкодування шкоди, обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, вину у скоєному визнав, вчинив необережний тяжкий злочин, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з позбавленням волі, в межах санкцїї ч. 3 ст. 286 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений визнав пред`явлений до нього позов, щиро розкаявся, вчинив неумисний тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину, вже були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та були б підставою для застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

Також не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що апеляційним судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, яке потрібно відбувати реально, не враховано висновок судово-психіатричної експертизи №370 від 26 червня 2023 року щодо неможливості останнім відбувати покарання в умовах ізоляції від суспільства за станом здоров`я, то вони є безпідставними.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаному висновку, правильно зазначив, що захворювання можуть бути підставою для звільнення останнього від подальшого відбування покарання у встановленому законом порядку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

При цьому, вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 17 січня 2023 року у справі №309/3456/18 та 15 листопада 2023 року у справі №761/14482/23.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для застосування вимог ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, з огляду на наступне.

Стаття 69-1 КК України передбачає, що за наявності обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди); відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Загальні засади призначення покарання зобов`язують суд мотивувати у вироку призначене покарання і вимагають, щоб були наведені підстави обрання судом його відповідного виду. При цьому суд може посилатися у вироку лише на ті обставини, які були предметом дослідження і підтверджені в судовому засіданні. Будь-яка з обставин, що пом`якшує чи обтяжує покарання, враховується за умови, що цю обставину було дійсно встановлено, її може бути покладено в основу вироку і включено до мотивування призначеного судом покарання. Суд враховує всі обставини в їх сукупності, що є підставою обрання судом конкретного виду покарання.

Безумовною підставою для застосування ст. 69-1 КК України є встановлення трьох складових: 1) наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу; 2) відсутності обставин, що обтяжують покарання; 3) визнання обвинуваченим своєї вини.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом встановлено відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та часткове відшкодування шкоди (п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України). При цьому встановлено, що обвинувачений вину визнав в повному обсязі.

На переконання апеляційного суду вказані обставини свідчать про наявність підстав для застосування вказаної норми КК України в цьому кримінальному провадженні та призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк у розмірі дві треті максимального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, що відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обгрунтоване рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4