Провадження № 11-кп/811/174/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 466/10451/23 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бітля Турківського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

зач. 3 ст. 246 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 550 грн.

Речові докази у справі: стовбур дерева породи бук сироростучий повернуто ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр», бензопилу марки «EUROTEC WPGA 107J» - повернуто ОСОБА_5 .

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, маючи умисел на незаконну порубку лісу, з корисливих мотивів, 27 вересня 2023 приблизно о 15.30 год., перебуваючи неподалік вул. Букової, Львів-Брюховичі (за координатами 49.91910 Пн, 23,96051 Сх), у кварталі № 2 відділу № 1 лісового масиву Грядівського лісництва Філія Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» ДП «Ліси України», територія якого відноситься до природно-заповідного фонду, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» та вимог ст.ст. 4, 69 Лісового кодексу України , умисно, незаконно зрізав бензопилою марки «Eurutec WPGA 107s» шляхом відокремлення стовбура дерева від кореня, одне сироростуче дерево породи бук, загальною кубомасою 0,083 м.куб, чим заподіяв ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» матеріальної шкоди на суму 13077,78 грн.

На вирок суду прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити в частині вирішення питання речових доказів, а саме: бензопилу марки «Eurutec WPGA 107s», яку визнано речовим доказом, конфіскувати в дохід держави; арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченкіського районного суду м. Львова від 09.09.2023 скасувати. У решті просить вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає, що вищевказане рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та вирішуючи долю речових доказів, зокрема, бензопили марки «EUROTEC WPGA 107J», яку визнано речовим доказом, та яка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, повернув її ОСОБА_5 , а не конфіскував, чим допустив істотні порушення вимог п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані не в повній мірі.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 246 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оспорюється.

Водночас, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущеного судом першої інстанції при вирішенні питання про речові докази, колегія суддів вважає такими, що знайшли своє підтвердження у межах апеляційного розгляду.

Так, згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Питання про спеціальну конфіскацію відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (вироком або ухвалою залежно від підстави, за якою вона застосовується (ч. 2 ст. 961 КК)). У випадку закриття кримінального провадження слідчим або прокурором у межах наданої компетенції вони зобов`язані, за наявності передбачених законом підстав, підготувати і направити клопотання про застосування спеціальної конфіскації до суду за загальними правилами подання клопотань. Такі ж правила застосовуються й при вирішенні питання про долю речових доказів та документів.

При цьому, з огляду на відокремлення вирішення питань про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів через використання розділового знаку «,» чи сполучників «та», «і», зокрема у ст. 100 КПК та абз. 9 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК, де визначається зміст резолютивної частини вироку, з урахуванням того, що змістовно речові докази та предмет спеціальної конфіскації схожі між собою, слід їх відмежовувати, виходячи з положень ст. 961 КК України в частині правових наслідків застосування спеціальної конфіскації, а саме передання її предметів у власність (дохід) держави. Із цього слідує, що предмет спеціальної конфіскації є річчю матеріального світу, яка має грошовий еквівалент, або щодо неї можна провести грошову оцінку та звернути в дохід держави.

Згідно з ч.ч. 9-10 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Таким чином, зазначені норми закону визначають, що майно, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення у будь-якому випадку підлягає спеціальній конфіскації, за єдиним винятком якщо власник (законний володілець) майна не знав і не міг знати про незаконне використання цього майна.

Верховний Суд у своїй постанові від 9 квітня 2019 року у справі № 138/2740/16-к звернув увагу на те, що перед тим, як визначити справедливий баланс між інтересом особи, котрій належить майно, та інтересом суспільства у боротьбі зі злочинністю, суд, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію, має перш за все встановити, чиї майнові інтереси постраждають у випадку конфіскації такого майна.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_5 для вчинення злочину - незаконної порубки деревини у захисних лісових насадженнях, використовував бензопилу марки «EUROTEC WPGA 107J», яка визнана речовим доказом.

Вищезгаданий речовий доказ є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, а тому відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягаєконфіскації. Незважаючи на це, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, вказаний речовий доказ (бензопилу марки «EUROTEC WPGA 107J») повернув засудженому ОСОБА_5 , чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Окрім цього відповідно до п.2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою серед іншого зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29.09.2023 на речі, які вилучено 27.09.2023 під час огляду місця події, у період часу у період часу з 17:13 год. до 17:23 год. 27.09.2023 лісової ділянки, яка знаходиться у смт. Брюховичі у Грядівському лісництві філії «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр», ДП «Ліси України» неподалік вул. Букова у кварталі №38, виділі №2, а саме: бензопилу марки «EUROTECWPGA107J» накладено арешт.

Разом з тим, всупереч наведеним вимогам закону, при ухваленні вироку не було вирішено питання скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування.

Відповідно до п.3, п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1, п.2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду змінити в частині вирішення долі речових доказів та арешту майна.

У решті вирок суді слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення долі речових доказів та арешту майна змінити.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, а саме: бензопилу марки «EUROTEC WPGA 107J» конфіскувати в дохід держави.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29.09.2023, скасувати.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4