Справа № 761/7467/24
Провадження № 1-кс/761/5300/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004658 від 11.11.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004658 від 11.11.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, яке вилучено 22.02.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «ІPhone 15 Pro Мax», сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 , банківську картку «УкрСиббанк», № НОМЕР_4 та три банківські картки "Приватбанк" № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

Клопотання мотивоване тим, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004658 від 11.11.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 10.11.2023 до чергової частини Шевченківського УП ГУНП у м. Києві звернувся ОСОБА_5 та повідомив, що 12.10.2023 о 13 год. 48 хв., невстановлені особи, шахрайським шляхом, під приводом продажу товару, а саме мобільних телефонів, заволоділи грошовими коштами заявника у сумі 36 000 доларів США.

Крім того, 15.01.2024 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 , в період часу з початку лютого 2023 року по кінець березня 2023 року, увійшовши в довіру, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 400 000 доларів США, які належать ОСОБА_6 , завдавши останній матеріальної шкоди.

Крім того, 15.01.2024 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 в період часу з 22.05.2023 по 11.09.2023, увійшовши в довіру, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 85 000 доларів США, які належать ОСОБА_8 , завдавши останньому матеріальної шкоди.

Крім того, до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_9 , про те, що невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшовши в довіру, шахрайським шляхом заволодів мобільними телефонами марки «Apple Iphone 15 Pro Max», комп`ютерною мишкою «Apple Magic Mouse 3» та портативною батареєю «Apple MagSafe Battery Pack», які належать ОСОБА_9 , завдавши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 164 093 грн.

В подальшому, 22.02.2023, в період часу з 08 год. 34 хв. по 09 год. 53 хв., в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «ІPhone 15 Pro Мax», сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 , які поміщено до спеціального пакету WAR1272125; банківську картку «УкрСиббанк», № НОМЕР_4 та три банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , які поміщено до спеціального пакету WAR1272126.

22.02.2024 слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 винесено постанову про визнання вказаного мобільного телефону та банківських карток речовими доказами.

Відтак, з метою збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на вищезазначене майно.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому викладених. Крім того, на обґрунтування вказаних доводів зазначив, що вилучений мобільний телефон на думку органу досудового розслідування є предметом кримінального правопорушення, відтак вважав, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу, тому наявні підстави для накладення арешту на вказане майно. Також зазначив, що під час проведення обшуку власником було надано безперешкодний доступ до вмісту вказаного мобільного телефону.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення клопотання та зазначила, що вилучені речі не мають жодного значення для даного кримінального провадження, оскільки належать ОСОБА_12 , яка є колишньою дружиною особи відносно якої здійснюється дане кримінальне провадження, вказані особи вже тривалий час не підтримують будь які зв`язки. Крім того, адвокат також зазначила, що вилучений телефон не має будь якого відношення до даного кримінального провадження, враховуючи, що дозвіл слідчим суддею надавався на вилучення мобільного телефону з іншими технічними характеристиками.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, адвоката, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про наступне.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 статті 173 КПК України).

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Отже, накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004658 від 11.11.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

08.02.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_14 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей і документів, які мають доказове значення в даному кримінальному провадженні, а саме: мобільних телефонів марки «Apple IPhone 15» на 1 Тбайт; комп`ютерних мишок марки «Apple»; портативних зарядних пристроїв марки «Apple»; грошових коштів у розмірі більше ніж 500000,00 доларів США; інформації, що перебуває на мобільних телефонах, у тому числі в додатках «Viber», «WhatsApp», «Telegram», та на електронних носіях, яка містить відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень.

22.02.2023, в період часу з 08 год. 34 хв. по 09 год. 53 хв., в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «ІPhone 15 Pro Мax», сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 , які поміщено до спеціального пакету WAR1272125; банківську картку «УкрСиббанк», № НОМЕР_4 та три банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , які поміщено до спеціального пакету WAR1272126.

22.02.2024 слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 винесено постанову про визнання мобільного телефону марки «ІPhone 15 Pro Мax», сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 , банківську картку «УкрСиббанк», № НОМЕР_4 та три банківські картки "Приватбанк" № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 речовими доказами.

При вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, слідчий суддя має належним чином перевірити мету та правову підставу для такого арешту.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що мобільний телефон та банківські картки, про арешт яких просить прокурор, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речових доказів для даного кримінального провадження.

Також, слідчий суддя звертає увагу на суто формальний характер постанови слідчого від 22.02.2024, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідає вилучене під час обшуку майно.

Більш того, матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_12 виправдовує завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя також звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Шевченківського арйонного суду м. Києва від 08.02.2024 надавався дозвіл на вилучення мобільних телефонів марки «Apple IPhone 15» на 1 Тбайт, в той же час 22.02.2024 було вилучено мобільний телефон марки «ІPhone 15 Pro Мax» на 512 Gb, сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Так, в судовому засідання прокурор підтвердив ту обставину, що доступ слідчому до вилученого під час обшуку мобільного телефону власником не обмежувався, він відразу повідомив слідчому логіни та паролі для огляду інформації яка міститься на цьому мобільному телефоні.

Відтак, в ході судового розгляду слідчим суддею не встановлено, а прокурором не надано відомостей, які б свідчили, що вилучений мобільний телефон та банківські картки в ході проведення обшуку мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є засобами вчинення кримінального правопорушення, набуті протиправним шляхом та/або містять на собі сліди вчиненого злочину.

Враховуючи вищевикладене, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасового вилученого майна, а також недоведеність прокурором факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, оскільки не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та не може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Виходячи з положень практики Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст.1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004658 від 11.11.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, оскільки прокурором не доведено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, а також, що таке обмеженням права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також не призведе до негативних наслідків для третіх осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004658 від 11.11.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1