Справа № 1-345/97
Провадження №1-в/642/74/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_4 про зняття арешту з майна в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває заява про зняття арешту з майна в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, подана ОСОБА_4 в порядку КПК України 1960 року. Заява мотивована тим, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28.01.1997 ОСОБА_4 було засуджено до 2 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) його було звільнено від відбування покарання з відстрочкою на 1 рік. Наразі строки давності виконання вироку сплили, а тому заявник просив в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, скасувати арешт з квартири за адресою АДРЕСА_1 , запис про арешт №5507852, зареєстрований 17.08.2007, арешт накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.06.1997.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та пояснив, що на момент засудження ОСОБА_4 за вищевказаним вироком у нього було відсутнє будь-яке майно, яке підлягало конфіскації за вироком суду, так як спірна квартира була приватизована 09.06.2000.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає можливим розгляд заяви провести у відсутність прокурора.

Вислухавши представника заявника, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6, заяви боржників на правильність арешту майна, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Заявник в обгрунтування своєї заяви посилається на те, що арешт накладено з метою виконання вироку суду відносно нього, постановленого за правилами КПК України 1960 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 126 КПК України 1960 року, що діяв на момент винесення вироку відносно ОСОБА_4 , накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли у застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно вимог ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28.01.1997 ОСОБА_4 було засуджено до 2 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) його було звільнено від відбування покарання з відстрочкою на 1 рік.

Згідно наданих заявником документів, арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова б/н від 09.06.1997. В той час, дата реєстрації обтяження проведена 17.08.2007.

При цьому, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 , - 09.06.2000.

Проаналізувавши матеріали заяви, вбачається, що арешт на спірну квартиру накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, яка датується 09.06.1997, тобто за 3 роки до того, як засуджений ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на це майно.

Доказів того, що арешт на квартиру накладений в межах кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , або на виконання вироку відносно останнього від 28.01.1997, суду не надано.

Також не надано доказів того, що арешт на майно взагалі було накладено саме в порядку кримінального, а не цивільного судочинства.

Окрім цього, судом беруться до уваги пояснення представника заявника в судовому засіданні про те, що на момент засудження ОСОБА_4 в нього було відсутнє будь-яке майно, яке підлягало конфіскації за вироком суду.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 126, 409, 411 КПК України 1960 року, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення..

Головуючий суддя