Справа № 464/247/18
пр.№ 1-кс/464/736/24
У Х В А Л А

24 травня 2024 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів,

у с т а н о в и л а:

Дізнавач Відділу поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до документів, які містяться в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання дізнавач та володілець майна не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого.

Відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Кримінальне провадження у відповідності до положень ст.ст.22, 26 КПК України здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, чинним законодавством надано дізнавачу/слідчому/прокурору право одержувати безперешкодно і безоплатно від осіб на запит необхідні у справі відомості.

У разі надходження запиту (вимоги) про витребування (надання) документів від правоохоронного органу (сторони обвинувачення) органи державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, службові та фізичні особи надають запитувані документи, відомості, речі та інше (у порядку ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Виходячи із положень ст.ст.131, 132, 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження і полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.6 ст.132 КПК України).

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 333/1539/16-к) вказує на важливість дотримання імперативних приписів ч.4 ст.132 КПК України, за якою для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Сектором дізнання відділом поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 01 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області надійшла заява про вчинення злочину від ОСОБА_5 , згідно якої працівники ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у період часу з 15 червня 2015 року по 23 жовтня 2015 року завдало останньому матеріальної шкоди на суму 317 350,00 грн.

У протоколах допиту потерпілий ОСОБА_5 вказує, що у 2015 році надавав ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » транспортні послуги з перевезення вантажів, за які товариством йому не оплачено 317 350,00 грн. Стверджуючи при цьому, що жодних договорів з товариством не укладав та жодного документального підтвердження виконання таких робіт немає.

За диспозицією ч.2 ст.192 КПК України, у межах якою проводиться досудове розслідування, передбачено кримінальну відповідальність за заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, вчинені за попередньою змовою групою осіб, або такі, що заподіяли майнову шкоду у великих розмірах.

Заявляючи клопотання про тимчасовий доступ до документів, дізнавач покликається на знаходження у володінні ІНФОРМАЦІЯ_3 оригіналів документів щодо ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в частині податкової звітності та працівників.

У силу приписів ст.39 Податкового кодексу України забороняється надання контролюючим органом (податковим органом) інформації щодо підзвітних рахунків (у тому числі отриманої від компетентних органів іноземних держав) іншим особам, у тому числі правоохоронним чи іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, юридичним та фізичним особам (у тому числі тим, про яких надано інформацію у звіті про підзвітні рахунки), крім випадків надання такої інформації відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Підстави, зазначені у клопотанні, є формальними без врахування фактичних підстав, передбачених КПК України, зокрема не зазначено чи звертався дізнавач або прокурор до ІНФОРМАЦІЯ_3 із запитом, використовуючи механізм ст.93 КПК України, для отримання доступу до документів без ухвали слідчого судді та яка була надана відповідь. Відомостей щодо вчинення будь-яких заходів, спрямованих на отримання наведеної інформації, до клопотання не долучено.

Доводи, викладені у клопотанні дізнавача, погодженому прокурором, зводяться до викладу обставин кримінального провадження та цитування законодавства, але не містять обґрунтування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ.

Саме дізнавач повинен довести, що без такого втручання в права і свободи особи, як тимчасовий доступ, виконати завдання досудового розслідування буде неможливо. Слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи дізнавача та прокурора, перебираючи на себе функцію органу досудового розслідування.

До того ж ч.7 ст.163 КПК України унормовано, що слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Незважаючи на такі зобов`язуючі положення закону, клопотання узагалі не містить жодних вказівок, що для вилучення документів існує реальна загроза зміни або знищення документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу документів.

Вказівки ІНФОРМАЦІЯ_4 у кримінальному провадженні у порядку ст.39-1 КПК України не володіє жодною доказовою значимістю, з яким кримінальний процесуальний закон пов`язує вжиття заходів забезпечення кримінального провадження та надання тимчасового доступу до документів.

Беручи на уваги викладене вище у своїй сукупності, незважаючи на процесуальний обов`язок, дізнавачем та прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, не встановлено доцільності та дієвості застосування заходу забезпечення кримінального провадження. З урахуванням такого немає передбачених ст.ст.132, 163 КПК України підстав для надання тимчасового доступу до зазначених у клопотанні документів, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити за передчасністю.

Керуючись ст.ст.131, 132, 159, 160, 163-166, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання дізнавача про тимчасовий доступ до речей та документів відмовити.

Відповідно до ст.309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1