Справа №579/1463/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/84/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/1463/20 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 09.04.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Петрівка Кролевецького району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1

визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та виправдана на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю того, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, та призначити їй покарання у виді 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Звільнити ОСОБА_10 від кримінального покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності. Вимоги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції надав невірну оцінки показанням свідків та дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_10 не мала намір використовувати підроблений документ, у вироку не вказано чому взято до уваги показання обвинуваченої, а не свідка ОСОБА_13 , обвинувачена не заперечує того, що довідка з лікарні була підробленою, суд не взяв до уваги докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_10 умислу на використання завідомо підробленого документу, висновки суду про відсутність у ОСОБА_10 мотиву та мети є необгрунтованими.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.04.2021 ОСОБА_10 визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, та виправдана на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК за недоведеністю того, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 восени 2017 р. отримала від лікаря Кролевецької ЦРЛ завідомо неправдивий документ довідку про перебування її на лікуванні в Кролевецькій ЦРЛ в період з 06.04.2009 до 19.04.2009. В подальшому ОСОБА_10 22.01.2018 подала вказану довідку разом з позовною заявою до Кролевецького районного суду Сумської області для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тим самим використала завідомо підроблений документ.

Оцінивши всі обставини кримінального провадження та проаналізувавши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані докази не доводять винуватість ОСОБА_10 , оскільки стороною обвинувачення не надано довідку з лікарні та не доведено, що вона є підробленою, як і те, що саме ОСОБА_10 надала цю довідку до суду, не встановлено час і місце отримання довідки, не доведено умислу ОСОБА_10 на використання підробленого документа, не встановлено не мотиву, ні мети, а надані докази (документи) є неналежними.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що восени 2017 р. вона отримала від лікаря Кролевецької ЦРЛ завідомо неправдивий документ довідку про перебування її на лікуванні в Кролевецькій ЦРЛ в період з 06.04.2009 до 19.04.2009. Після цього 22.01.2018 ОСОБА_10 подала вказану довідку разом з позовною заявою до Кролевецького районного суду Сумської області для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тим самим використала завідомо підроблений документ.

ОСОБА_10 свою вину не визнала та надала показання, згідно яких вона уповноважила ОСОБА_13 на оформлення земельного паю. Остання збирала документи та зазначила, що одним з документів повинна бути довідка з лікарні. Вона попросила про це ОСОБА_14 , при цьому їй не відомо як останній узяв довідку. Довідку вона передала ОСОБА_13 , однак перед цим вона зазначала, що підставою пропуску строку подання заяви нотаріусу необхідно зазначати те, що вона фактично є власником спадкового майна на підставі заповіту і вважала себе такою, що спадщину прийняла. ОСОБА_10 вважала, що за наявності заповіту нічого робити не треба. ОСОБА_13 подала документи до суду. ОСОБА_10 до суду довідку ЦРЛ не подавала та використовувати її не бажала.

Під час розгляду висунутого ОСОБА_10 обвинувачення сторонами кримінального провадження надано такі докази:

-показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , згідно яких про використання завідомо підробленого документу їм нічого не відомо. Їх допитували працівники поліції про лікаря ОСОБА_17 , який проживав у їхньому будинку;

-показання свідка ОСОБА_18 , згідно яких він особисто отримав довідку в лікарні про те, що ОСОБА_10 хворіла. Довідку йому видав лікар ОСОБА_17 на його прохання. Йому не відомо, що ОСОБА_10 робила з довідкою, чи лікувалася вона та чи була достовірною інформація в довідці;

-показання свідка ОСОБА_13 , згідно яких вона дізналася, що ОСОБА_10 є спадкоємцем ОСОБА_19 та запропонувала їй звернутися до суду з позовною заявою про продовження строку для прийняття спадщини. Також вона запропонувала надати їй довідку про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. ОСОБА_10 надала їй довідку. Діючи на підставі довіреності, вона склала позовну заяву та направила її до суду з довідкою. Вона особисто підписала позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутності позивача, зазначивши прописом прізвище ОСОБА_20 ;

-копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2018, згідно якого ОСОБА_10 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_19 ;

-довідку Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 № ою9/1145, згідно якої ОСОБА_17 працював в Кролевецькій ЦРЛ з 01.08.2011 до 18.06.2020;

-довідку Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 № 01-09/1043, згідно якої ОСОБА_10 у період часу з 01.04.2009 до 01.05.2009 за наданням медичної допомоги не зверталась;

-копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, згідно якого спадкоємцю ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину.

Суд першої інстанції дослідив зазначені докази, перевіривши доводи обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання ними процесуальних обов`язків, та, витлумачивши, як того і вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченої, виправдав ОСОБА_10 у зв`язку з недоведеністю того, що в її діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам і матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, які за клопотанням прокурора частково повторно досліджені і судом апеляційної інстанції (ч. 3 ст. 404 КПК).

Зокрема, положення ст. 17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частиною 1 ст. 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК).

В кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі 1950 р. (Далі Конвенція), що, крім іншого, вимагає щоб тягар доказування лежав саме на стороні обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Відповідно ч. 1 ст. 92 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як зазначено вище, ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що вона отримала завідомо неправдивий документ довідку про перебування її на лікуванні в Кролевецькій ЦРЛ в період з 06.04.2009 до 19.04.2009, після чого подала цю довідку разом з позовною заявою до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тим самим використала завідомо підроблений документ.

Частиною ч. 4 ст. 358 КК передбачено відповідальність за використання завідомо підробленого документа. Безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення, є законний порядок користування документами. Предмет кримінального правопорушення документ. Суб`єктивна сторона прямий умисел.

Мотивами вчинення кримінального правопорушення є збуджуючі приводи (потреби, інтереси, прагнення та ін.), що викликали у обвинуваченого рішучість вчинити діяння, заборонене кримінальним законом, за умови усвідомлення його протиправного характеру. Правильне визначення мотиву здійснюється в зв`язку із встановленням мети злочинних дій, яка є бажаним результатом, якого прагне досягти особа. Мотив і мета кримінального правопорушення відповідають на запитання: для чого і чому особа вчинює певну дію.

З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред`явленні їх (для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного. Під ознаки цієї статті підпадає також використання справжнього, але чужого документа.

Підроблення посвідчення або іншого офіційного документа це: а) повне виготовлення фальшивого документа, схожого на справжній (відтворення як матеріальної форми, так і змісту носія інформації); б) внесення у справжній з точки зору форми документ неправдивих відомостей (наприклад, бездоганно оформлений листок тимчасової непрацездатності, виданий завідомо здоровій людині); в) зміна змісту або характеру документа шляхом механічних маніпуляцій (дописування, підтирання, підчистка, витравлення тексту тощо); г) підроблення відбитків штампа, печатки як необхідного реквізиту документа.

Відповідно примітки ст. 358 КК, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КК, підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а згідно ч. 1, 3 ст. 3 КК законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки вказаним Кодексом.

Повертаючись до матеріалів справи, сторона обвинувачення мала б поза розумним сумнівом довести, що ОСОБА_10 , переслідуючи свої корисливі цілі, отримавши підроблену довідку, діючи умисно, особисто долучила цей документ до позовної заяви на підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини та подала до суду.

Разом з тим, суду не надано доказів, які б підтверджували як наявність підробленого документа, так і тих обставин, що ОСОБА_10 мала прямий умисел та використала цей документ, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

Зокрема, стороною обвинувачення не доведено наявності предмета кримінального правопорушення підробленого документу, а саме довідки з Кролевецької ЦРЛ, на яку зроблено посилання в обвинувальному акті, оскільки суду її надано, але що є суттєвим і підлягає обов`язковому встановленню в цій справі. Відсутні і будь-які реквізити цієї довідки, які б могли її ідентифікувати.

Показання ОСОБА_10 про те, що вона не вважала за потрібне надавати суду довідку про перебування її на лікуванні через те, що вона фактично є власником спадкового майна на підставі заповіту та вважала себе такою, що спадщину прийняла, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 , згідно яких саме вона вказала ОСОБА_10 про необхідність отримання такої довідки, після чого долучила її до позовної заяви, яку підписала від імені ОСОБА_10 та подала його до суду.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що у вироку відсутні мотиви не взяття до уваги саме показань ОСОБА_10 , а не свідка ОСОБА_13 , є неприйнятними, так як ці показання не містять значних суперечностей і тільки підтверджують той факт, що ОСОБА_10 не використовувала документ та, передаючи його, діяла не умисно.

Також не знайшло підтвердження обвинувачення в частині того, що ОСОБА_10 отримала від лікаря Кролевецької ЦРЛ довідку про перебування її на лікуванні за період з 06.04.2009 по 19.04.2009, оскільки свідок ОСОБА_18 пояснив, що довідку отримав саме він, а не ОСОБА_10 .

Довідка Кролевецької ЦРЛ від 19.05.2020 № 01-09/1043, згідно якої ОСОБА_10 у період часу з 01.04.2009 до 01.05.2009 за наданням медичної допомоги не зверталась, жодним чином не впливає на вказані висновки, оскільки при відсутності самого предмету кримінального правопорушення цей доказ може підтвердити зазначені тільки в ньому дані.

Інші надані докази підтверджують тільки те, що ОСОБА_10 є спадкоємицею майна ОСОБА_19 , а також, що ОСОБА_17 працював в Кролевецькій ЦРЛ з 01.08.2011 до 18.06.2020.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Оскільки дослідженими в ході судового розгляду доказами не доведено наявності ні об`єкта правопорушення, ні об`єктивної та суб`єктивної сторін правопорушення, тому суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив виправдувальний вирок на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 09.04.2021 відносно ОСОБА_21 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4