запорізький апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/161/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представника ОСОБА_7

заявника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2024 року про залишення без задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2024 року залишено без задоволення скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на постанову про закриття кримінального провадження №0000517 за ч.1 ст.192 КК.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу слідчого судді та направити кримінальне провадження на досудове розслідування до Дніпровського відділу ГУНП.

Свої вимоги мотивував тим, що слідчий суддя не керувався нормами матеріального і процесуального права, а став на бік органу дізнання. Зазначив, що кримінальне провадження було відкрито за ст.192 КК і було направлено до органу дізнання, що грубо порушує підслідність. Вказав, що органом дізнання не виявлено куди були направлені кошти, які ОСОБА_10 позичив у ОСОБА_11 , за які кошти і коли дружина ОСОБА_10 придбала салон весільних суконь, за які кошти вона придбала автомобіль. Ці обставини не були з`ясовані. Крім цього, зазначив, що думка слідчого судді відносно того, що дізнавач дійшов правильного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.192 КК, повинна ґрунтуватися на доказах, які у справі відсутні.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; з`ясувавши думку ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 20.09.2023 року внесені відомості до ЄРДР за №0000517 за ознаками складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.192 КК.

За результатами досудового розслідування дізнавачем винесено постанову від 28.12.2023 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.192 КК.

До слідчого судді надійшла скарга представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на постанову дізнавача від 28.12.2023 року про закриття кримінального провадження №0000517 від 20.09.2023 року.

В обґрунтування вимог скарги представник вказував на порушення процедури розслідування, наявність протиріч у постанові щодо відсутності майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.1 на ч.2 ст.192 КК.

На підставі вищевикладеного, представник просив скасувати постанову дізнавача від 28.12.2023 року про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя залишив без задоволення скаргу, пославшись на те, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято дізнавачем на підставі дослідження усіх фактичних обставин кримінального провадження, з наданням належної оцінки показань та сукупності зібраних по справі доказів, які є вичерпаними і допустимими, тому постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, дізнавачем був наданий аналіз тих обставин, на які посилається заявник, надано їм належну правову оцінку.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

Відповідно до ст.2 КК складовими елементами злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст.192 КК настає лише за умови заподіяння діями винного значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що грошові кошти, які належали ОСОБА_8 , перераховувалися останнім на банківський рахунок, відкритий на ім`я своєї доньки ОСОБА_11 . Відтак ОСОБА_11 була уповноваженою особою на необмежене розпорядження цими грошовими коштами і ОСОБА_8 цієї обставини не заперечує матеріали кримінального провадження іншого у собі не містять.

26.09.2008 року ОСОБА_11 позичила зазначені грошові кошти в розмірі 20000 доларів ОСОБА_10 під письмову розписку.

У зв`язку з неповерненням позичених коштів ОСОБА_11 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 про стягнення позичених коштів, який було задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 201140,89 грн.

27.04.2016 року ОСОБА_10 перерахував на банківську картку ОСОБА_11 201140,89 грн., у зв`язку із чим виконавче провадження було закрито.

В подальшому, ОСОБА_11 повторно звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 про стягнення боргу за договором позики, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.03.2017 року був задоволений та додатково стягнуто з ОСОБА_10 303769,28 грн.

Проте, вказана сума боргу не була сплачена ОСОБА_10 у повному обсязі, оскільки останній 08.04.2023 року помер, що підтверджується актовим записом про смерть.

Відповідно до ст. 192 КК відповідальність винної особи настає у разі заподіяння нею значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства.

Проте під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 зазначив, що жодних стосунків із ОСОБА_10 він не мав, не спілкувався із ним. Останній не вводив його в оману і не зловживав його ( ОСОБА_8 ) довірою. ОСОБА_8 не уповноважував свою повнолітню доньку ОСОБА_11 вчиняти дії з передачі належних заявнику коштів.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про законність постанови дізнавача від 28.12.2023 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.192 КК, з огляду на наявність у даному випадку цивільно-правових відносин щодо позичення грошових коштів ОСОБА_10 у ОСОБА_11 , що, в подальшому, призвело до розгляду цивільних позовів у суді.

Посилання апелянта на порушення підслідності під час проведення досудового розслідування є безґрунтовними, оскільки кримінальне правопорушення за ч.1 ст.192 КК у відповідності до вимог ст.12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків, а тому досудове розслідування правильно проведено органом дізнання.

Нез`ясування органом дізнання куди були направлені кошти, які ОСОБА_10 позичив у ОСОБА_11 , та за які кошти і коли дружина ОСОБА_10 придбала салон весільних суконь та автомобіль, що, на думку апелянта, свідчить про неповноту досудового розслідування та передчасність прийняття рішення про закриття кримінального провадження, не становить жодного інтересу для кримінального провадження та не вливає на правильність висновку дізнавача про необхідність закриття кримінального провадження.

За наведених обставин, перевіривши ухвалу слідчого судді у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею при розгляді скарги представника потерпілого ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на постанову про закриття кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст.306, 307 КПК, тому оскаржуване рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги не вбачається, наслідком чого є відмова у її задоволенні.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2024 року про залишення без задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4