Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/122/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 119 (98) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000144 стосовно ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2023 року яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Голованівськ Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено: за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_9 в строк відбування призначеного покарання зараховано термін тримання його під вартою, а саме з 14.04.2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 500 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

З ОСОБА_9 на користь держави стягнуто 4118,88 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Цивільний позов прокурора в інтересах Кіровоградської обласної ради до ОСОБА_9 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу за таких обставин.

Так, у липні 2012 року, при невстановлених слідством обставинах, ОСОБА_9 , у приміщенні гаража, розташованого на території його домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в ящику з інструментами, які залишились після смерті його батька, виявив предмет схожий на пістолет та чотири предмети схожі на набої до вогнепальної зброї калібром 5,6 мм.

З метою використання вищевказаних предметів у власних цілях, ОСОБА_9 зберігав їх за місцем свого проживання, а саме у домоволодінні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 14.04.2022 року в період з 00 год. 20 хв. по 01 год. 50 хв., під час проведення огляду домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за вищевказаною адресою, працівниками Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, у присутності понятих, у приміщенні житлового будинку виявлено та вилучено: предмет ззовні схожий на пістолет, три предмета ззовні схожих на набої до вогнепальної зброї та стріляну гільзу, які згідно висновку експерта № СЕ-19/112-22/2370-БЛ від 29.04.2022 року є нарізною вогнепальною зброєю, однозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом пневматичного пружинно-поршневого пістолету «ИЖ-40», калібру 4,5 мм., серійний номер НОМЕР_1 , промислового виготовлення, виробництва СРСР, шляхом видалення манжету з поршня, розсвердлення каналу ствола до діаметру 5,7 мм. з послідуючою нарізкою нарізів, розсвердлення патронника до діаметру 5,9 мм. з пазом під фланець, встановлення в повітропровідний канал втулки з ударником, видалення мушки, для стрільби спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання, калібру 5,6 мм., придатний для неодноразового проведення пострілів з використанням спортивно-мисливських патронів калібру 5,6 мм. Вилучені у ОСОБА_9 три предмети схожі на патрони являються боєприпасами 5,6 мм. спортивно-мисливського виготовлення, які можуть використовуватись для стрільби зі спортивної та мисливської нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм. (пістолет Марголіна, карабіни ТОЗ-11,ТОЗ-21,ТОЗ-8м,ТОЗ-17-01,ТОЗ-99 та ін.), які придатні для стрільби.; вилучена гільза - стріляна з наданого на дослідження пістолету, виготовленого шляхом переробки саморобним способом пневматичного пружинно-поршневого пістолету «ИЖ-40», калібру 4,5 мм. серійний номер НОМЕР_1 .

Крім того, ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачується в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині за таких обставин.

Так, 13.04.2022 близько 22.00 год. ОСОБА_9 знаходився в приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

В цей час на територію домоволодіння ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_12 , який постукавши у вікно будинку почав виражатись нецензурною лайкою та вимагав відчинити двері, в результаті у ОСОБА_9 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник єдиний злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіянні смерті ОСОБА_12 .

Далі ОСОБА_9 того ж дня, тобто 13.04.2022 близько 22.00 год. реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, взявши в приміщенні будинку пневматичний пістолет, який перероблено у пістолет для відстрілу набоїв калібру 5,6 мм., діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 і бажаючи їх настання, відчинив вхідні двері будинку і здійснив один постріл з вищевказаного пістолету в область голови ОСОБА_12 .

У результаті отриманого поранення ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани у ділянці лівої брови, що проникає у черпну порожнину з забоєм та розтрощенням головного мозку, субдуральної гематоми праворуч, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток склепіння, основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови, стороннього тіла та доставлено до відділення реанімації КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де 26.04.2022 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_12 не приходячи до свідомості помер.

Згідно висновку експерта № 565 від 26.05.2022, наявність рани в ділянці лівої брови ОСОБА_12 , що проникає у черепну порожнину, ранового каналу, сторонніх тіл у обох півкулях головного мозку, вказує про вогнепальне ушкодження, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з його смертю. Наявні у ОСОБА_12 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

За версією слідства ОСОБА_9 , який раніше проходив строкову військову службу та працював у відділі позавідомчої охорони Голованівського РВВС у Кіровоградській області, будучи обізнаним з правилами поводження та застосування вогнепальної зброї, здійснюючи з близької відстані постріл з переробленого саморобним способом пістолету в голову ОСОБА_12 , який не становив реальної загрози його життю, здоров`ю та майну, чітко усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав настання наслідків у виді смерті ОСОБА_12 та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не погодився з такою версією слідства і дійшов висновку про відсутність прямих доказів та недоведеність стороною обвинувачення наявності у ОСОБА_9 умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , у зв`язку з чим перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.1 ст. 115 на ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство з необережності.

У апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.263 КК України, просить скасувати вирок суду першої інстанції як незаконний та необґрунтований, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_9 за ч.1 ст.263 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, прокурор просить призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Свої вимоги прокурор аргументує тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність умислу і як наслідок недоведеність пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_13 не відповідають дійсності, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_9 , який раніше працював у Державній службі охорони, був обізнаний у правилах поводження та застосування вогнепальної зброї, за відсутності будь-якої реальної загрози життю або здоров`ю, здійснюючи постріл з пістолету з близької відстані в голову потерпілого ОСОБА_12 , не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій та можливість настання тяжких наслідків у виді смерті.

З посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та практику Верховного Суду по даній категорії справ, прокурор стверджує, що фактичні обставини цієї справи, зокрема характер дій обвинуваченого ОСОБА_9 , внаслідок яких потерпілого ОСОБА_12 позбавлено життя, а саме обстановка вчинення злочину (час, місце) відстань з якої здійснювався постіл, знаряддя злочину, локалізація тілесних ушкоджень та поведінка ОСОБА_9 після цього, свідчать про те, що ОСОБА_9 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав настання наслідків у виді смерті ОСОБА_12 та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Версія сторони захисту про необхідну оборону та «помилку ОСОБА_9 в об`єкті нападу» на думку прокурора є неспроможною, оскільки зі слів самого ОСОБА_9 , він сприйняв стук у вікно, нецензурну лайку, вигуки «слава росії» та вимоги відчинити двері як напад військовослужбовців рф або диверсійно-розвідувальної групи, усвідомлював що за дверима знаходиться людина, повернувшись до кімнати він взяв з тумбочки пістолет, який приготував заздалегідь і повернувшись до веранди, відчинив двері та одразу ж здійснив постріл у бік силуету людини, які вій побачив перед собою.

Прокурор вважає, що навіть фактична помилка ОСОБА_9 в предметі чи особі потерпілого, не впливають на кваліфікацію його злочинного діяння за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки ОСОБА_9 в тій ситуації визначився з характером та об`єктом посягання.

Крім того, прокурор на спростування цієї версії вказує, що об`єктивних даних, які б свідчили, про озброєний напад на ОСОБА_9 , наявність у нього будь-яких тілесних ушкоджень, слідів насильницького вторгнення в житло, наявність у ОСОБА_12 зброї або інших предметів, а також реальної загрози життю або здоров`ю ОСОБА_9 з сторони ОСОБА_12 , в процесі розслідування даного кримінального провадження не здобуто.

Підсумовуючи свої доводи прокурор стверджує, що обсяг та характер події, які відбулися 13.04.2022 року, у сукупності з наявними у цій справі доказами, з достовірністю свідчать про те, що ОСОБА_9 , за відсутності реальної загрози, здійснюючи постріл в голову потерпілого ОСОБА_12 з близької відстані, з саморобного пістолету чітко усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав настання наслідків у виді смерті потерпілого та бажав їх настання.

Наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу і призвело на думку прокурора до неправильних висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 119 КК України і як наслідок ухвалення незаконного та необґрунтованого вироку.

У запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, вказуючи на те, що стороною захисту не оспорюється кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 263 КК України та доведеність його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Вважає, що висновки суду про відсутність у ОСОБА_9 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_12 є правильними і такими, що грунтуються на сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, які свідчать про те, що подія сталася в квітні 2022 року, в період воєнного стану, на початку збройної агресії росїї, коли психологічний стан громадян України був вкрай напруженим та тривожним.

Крім того, судом враховано, що потерпілий ОСОБА_12 сам протиправно проник в комендантську годину на територію домоволодіння ОСОБА_9 і перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння не назвав себе, а навпаки, з метою налякати ОСОБА_9 , вважаючи це жартом, викрикнув антиукраїнське гасло «слава росїї»

ОСОБА_9 у свою чергу, у нічний час та відсутності будь-якого вуличного освітлення, об`єктивно не міг ідентифікувати особу, як ОСОБА_12 , а тому перебував у стані уявної оборони і вистрілив в темноті навмання у силует невідомої особи, яка на його переконання, створювала для нього реальну небезпеку.

Відсутність у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 на думку захисника також свідчить і поведінка ОСОБА_9 , який негайно повідомив про те, що відбулося у поліцію, викликав швидку допомогу, тобто вжив всіх вичерпних заходів для надання медичної допомоги ОСОБА_12 , якому він помилково заподіяв тілесні ушкодження.

З посиланням на стандарт «доведеності винуватості поза розумним сумнівом» захисник стверджує про те, що апеляційна скарга подана прокурором з формальних підстав, не містить належного обґрунтування та не спростовує висновки суду, при тому що вирок є достатньо мотивованим, законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням прокурора та захисників судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_9 , дослідження протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновків експертів, а також характеризуючих даних ОСОБА_9 , в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних доводів прокурора щодо скасування вироку, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів апеляційного вважає їх слушними, оскільки сторона обвинувачення, під час апеляційного розгляду довела наявність правових і фактичних підстав для цього .

Так, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно з вироком, суд встановив, що 13.04.2022 близько 22.00 год. на територію домоволодіння ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_12 і постукавши у вікно будинку ОСОБА_9 почав виражатись нецензурною лайкою та вимагав відчинити двері.

ОСОБА_9 в свою чергу, не з`ясовуючи хто до нього прийшов, та не маючи наміру заподіяти ОСОБА_13 смерті, виявляючи необережність у виді злочинної недбалості, оскільки не передбачав наслідку у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен і міг передбачити, взявши в приміщенні будинку пневматичний пістолет, який перероблено під пістолет для відстрілу набоїв калібру 5,6 мм., відчинив вхідні двері стоячи в дверях будинку, побачивши за два метри від себе силует людини, який почав рухатися в його напрямку, не усвідомлюючи, однак маючи можливість в обстановці яка склалася, усвідомлювати відсутність реального суспільного небезпечного посягання, здійснив один постріл з вищевказаного пістолету в область голови ОСОБА_12 .

В результаті ОСОБА_12 з тілесним ушкодженнями у вигляді: рани у ділянці лівої брови, що проникає у черепну порожнину з забоєм та розтрощенням головного мозку, субдуральною гематомою праворуч, субарахноїдальним крововиливом, переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови, стороннього тіла було доставлено до відділення реанімації КП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», де 26.04.2022 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_12 не приходячи до свідомості помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 565 від 26.05.2022 року, смерть ОСОБА_12 настала в результаті вогнепального ушкодження - рани в ділянці лівої брови, що проникає у черепну порожнину, раневого каналу, сторонніх тіл у обох півкулях головного мозку, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Досліджуючи мотив злочинних дій та даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що в суді не доведено, що ОСОБА_9 мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 і саме з цією метою він взяв пістолет та вистрілив в потерпілого, як і не доведено, що ОСОБА_9 усвідомлював що цілиться в життєво важливі органи і їх пошкодження призведе до смерті останнього.

На обгрунтування таких висновків суд послався на показання обвинуваченого ОСОБА_9 про випадковість подій та відсутність умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про нормальні, дружні відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , відсутність конфліктів.

На переконання суду, наведені в обвинувальному акті мотиви вбивства ОСОБА_9 - ОСОБА_12 є неспроможними з огляду на приятельські стосунки та відсутність конфліктів до вказаної події, а поведінка ОСОБА_9 після вчинення злочину і його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, за висновком суду свідчить про те, що ОСОБА_9 хоча і здійснив постріл, проте відносно наслідку у виді смерті діяв з необережності.

Крім того суд вказав, що відсутність у ОСОБА_9 прямого умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , вказує очевидна віктимна поведінка самого потерпілого, який фактично спровокував ситуацію, наслідком якої стало заподіяння останньому тяжкого тілесного ушкодження.

Підсумовуючи свої висновки, суд зазначив про те, що вказані дії ОСОБА_9 у їх сукупності та взаємозв`язку повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

З такими доводами, суперечливими та неоднозначними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, за таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Стаття 115 КК України, яка інкримінована ОСОБА_17 передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі.

Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

За своїми наслідками вбивство через необережність нічим не відрізняється від убивства, вчиненого умисно. Проте злочин, що розглядається завдяки необережній вині, свідчить про меншу суспільну небезпечність винного і всього діяння в цілому порівняно з аналогічними діями, вчиненими умисно.

Об`єктивна сторона характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Злочин вважається закінченим з моменту настання смерті людини.

Із суб`єктивної сторони вбивство через необережність може бути вчинено внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості. Вид необережної вини на кваліфікацію злочину, що розглядається, не впливає. Проте його встановлення є необхідним для оцінки ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежовування даного злочину від умисного вбивства і випадкового спричинення смерті.

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на цілком реальні, певні обставини, які, на думку винного, мають здатність відвернути настання смерті. Однак такий розрахунок виявляється легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть виступати його власні, особисті якості, дії інших осіб тощо. При вчиненні злочину, що розглядається, характерним є те, що винний впевнений у ненастанні злочинного наслідку.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що 13.04.2022 року о 23.12 год. до Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області з органів хорони здоров`я надійшло повідомлення про те, що 13.04.2022 року о 23.09 год. з будинку по АДРЕСА_2 зателефонував гр. ОСОБА_18 і вказав, що до нього звернувся сусід ОСОБА_9 і повідомив що він вистрелив в голову свого сусіда ОСОБА_19 .

Згідно рапорту старшого оперуповноваженого карного розшуку Голованівського районного відділу поліції ОСОБА_20 , така інформація була перевірена шляхом виїзду СОГ на місце події де було встановлено, що 13.04.2022 року близько 22.00 год. власник домоволодіння розташованого в с. Красногірка, ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклої конфліктної ситуації з жителем АДРЕСА_4 здійснив останньому вогнепальне поранення в обличчя з переробленої зброї. Внаслідок чого ОСОБА_21 втратив свідомість та був госпіталізований до Голованіської лікарні ( т.2 а.п. 5)

Як вбачається з протоколу огляду місця події - домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 від 14.04.2022 року, територія вказаного домоволодіння огороджена дерев`яним парканом, вхід до якого здіснюється через металеву хвіртку, зліва знаходиться житловий будинок, вхід до якого здійснюється через двостворчасті двері.

У протоколі також вказаного і документально зафіксовано, що ліворуч від вхідних дверей на відстані 1 м. від дверної коробки та 1 м. від стіни будинку на бетонному покритті виявлено верхню пластикову щелепу людини, шапку чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, на бетонному покритті виявлені також залишки та сліди крові.

Крім того, при огляді будинку ОСОБА_9 в одній з житлових кімнат було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет, одну стріляну гільзу 5.6 мм. і три патрони 5.6 мм. ( т.2 а.п. 8-24)

15 квітня 2022 року, при проведенні слідчого експерименту, підозрюваний ОСОБА_9 на місці пригоди пояснив, що 13.04.2022 року у вечірній час, близько 22:00 год. він відпочивав у спальній кімнаті, дивився телевізор, почув стукіт у вікно і вийшов на веранду, запитав: «Хто там?» у відповідь почув: «слава росії»

Зрозумівши, що людина яка це промовила знаходиться на вулиці біля вхідних дверей, ОСОБА_9 повернувся до коридору, дістав з сумки, яка знаходилась на столі, перероблений пневматичний пістолет, заряджений одним патроном, повернувся до веранди, відчинив вхідні двері будинку і побачивши на відстані 1.5 м. від себе силует людини, витягнув перед собою руки на рівні грудей і здійснив постріл у верхню частину силуету, після чого закрив двері та почав чекати.

На запитання слідчого ОСОБА_9 уточнив, що в цей день в обід, до нього приїжджав ОСОБА_12 , з яким він випив пляшку горілки, в той час на вулиці було темно, коли виходив з будинку, то світло він вмикав, раніше ОСОБА_12 вночі до нього не приходив, з потерпілим він раніше працював, думав, що здійснює постріл над головою, чому і з яких причин пояснити не зміг.

В подальшому, на всіх етапах судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 , повністю визнав себе винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 115 КК України вину не визнав і пояснив, що у зв`язку з війною всі члени його родини виїхали за кордон і він залишився проживати сам. Він добровільно подав свої відомості до військкомату, та чекав своєї відправки на війну. Ввечері 13.04.2022 року, близько 22 год. коли вже була комендантська година, він був вдома та відпочивав. Він нікого не чекав, проте почув, як хтось стукає у вікно. Він піднявся, підійшов ближче та почув, як хтось лайливо кричить, щоб він відкрив двері, а потім той невідомий крикнув «слава росії», після цього він розвернувся, відкрив шухляду та дістав звідти пістолет, привів його в бойовий стан, вийшов на веранду та відкрив двері. Стоячи в дверях десь за два метри від себе він побачив силует людини, яка почала рухатись до нього. Після цього він одразу вистрелив в напрямку силуету. Силует впав, а він зайшов в будинок та зачинив за собою двері, пістолет поклав на комод. Він дуже злякався, оскільки не знав чи там була одна людина. Крім того, перед цим він чув, як в лісі знайшли гранату і що можливо десь знаходиться ворожа розвід група. Десь впродовж 10 хв. було тихо, тому він повернувся та відкрив двері і почув важке дихання. Оскільки на вулиці було темно, так як в нього в будинку було виключено освітлення та відсутнє освітлення на вулиці, він присвітив та побачив, що в двох мерах від його будинку на спині лежить його сусід ОСОБА_12 на обличчі якого була кров. Від цього йому стало дуже погано, тому він не зміг сам подзвонити на швидку, а побіг до сусіда, який працює працівником поліції. Там він зустрів пасинка сусіда і сказав останньому, щоб той дзвонив в поліцію і швидку. Коли приїхала поліція він сам їм показав де він залишив пістолет та надав згоду на обшук домоволодіння. В нього ніколи не було неприязні до ОСОБА_12 і вони ніколи раніше не сварилися. Вони разом працювали в лісі, але в різних бригадах, стосунки між ним були добрі. Напередодні, 12.04.2022 року він зустрічався з ОСОБА_12 , вони вирішували господарські питання, після цього в нього вдома вживали спиртне. Потім вони мирно розійшлись. Наступного дня він знову бачив ОСОБА_12 , коли той їхав в ліс, вони трохи переговорили.

Крім того, ОСОБА_9 пояснив, що пневматичний, але перероблений під мілкокаліберні патрони, однозарядний пістолет разом з 7-8 патронами він знайшов у 2012 році в ящику з ключами до машини його покійного батька., які після початку війни зберігав з метою самозахисту в будинку в шухляді.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив свої показання і доповнив, що причин вбивати ОСОБА_12 у нього не було, постріл здійснив з метою самозахисту, оскільки вважав, що до нього прийшли або військові збройних сил російської федерації, або диверсійна група, оскільки на час події в державі тривала активна фаза бойових дій, зокрема на території Київської області, місцеві жителі с. Красногірка повідомляли, що в лісі знаходили «розтяжки», що невідомі отруюють колодці з питною водою.

Тобто версія про те, що «нічний візит» диверсійної групи, антиукраїнські гасла, нецензурна лайка та вимоги відчинити двері виникла у ОСОБА_9 вже після того як обвинувальний акт був направлений в суд.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на показання свідка ОСОБА_22 , який пояснив суду, що в ніч з 14.04.2022 він перебував па чергуванні у райвідділ поліції. Пізно у вечері йому зателефонував пасинок ОСОБА_23 та повідомив, що з ним хоче побалакати ОСОБА_9 та передав слухавку останньому. ОСОБА_9 у телефонній розмові повідомив ОСОБА_22 , що здається вбив ОСОБА_12 (завалив « ОСОБА_24 »). Коли ОСОБА_22 запитав навіщо він це зробив та яким чином, ОСОБА_9 повідомив, що не знає як так вийшло, вони посварилися, ОСОБА_12 то приходив, то уходив, постріл здійснив з переробленого пістолета, який залишився від батька. На переконання свідка ОСОБА_25 ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказала про те, що бачила як ОСОБА_12 приблизно о 20:00 год. в день події проїжджав мопедом повз її домоволодіння в бік будинку ОСОБА_9 , вона бачила як ОСОБА_12 приїхав до двору ОСОБА_9 .

Приїжджав ОСОБА_12 до ОСОБА_9 вже два дні поспіль. Між ОСОБА_26 та ОСОБА_12 були дружні відносини, вони разом іноді працювали разом в лісі по заготівлі дров.

Згідно показань свідка ОСОБА_15 про подію він дізнався вранці від сусідів, жодних пострілів не чув. Дружина ОСОБА_9 на передодні події, разом з дітьми, виїхала за кордон. З цих пір ОСОБА_12 почав часто приходити в гості до ОСОБА_9 , до цього приходив дуже рідко. Стосунки між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 були дружні, між собою вони не конфліктували.

Як пояснила свідок ОСОБА_27 у вечорі, коли була подія, до неї прибіг сусідський хлопець і повідомив, що ОСОБА_9 стріляв у ОСОБА_12 , подія була на території домоволодіння ОСОБА_9 . Одразу, вони побігли до ОСОБА_9 додому, де на подвір`ї біля вхідних дверей в будинок побачили ОСОБА_12 , який лежав на спині, ногами до дверей та харчав, на голові у нього було видно отвір та кров. Оскільки ОСОБА_28 їй повідомив, що вже викликав швидку та поліцію, вони залишили домоволодіння ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 вона побоювалася, після того як його жінка виїхала за кордон.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що в день вчинення злочину, приблизно о 23:00 год. до нього додому прийшов ОСОБА_9 , був у збудженому стані та попросив зателефонувати вітчиму ОСОБА_22 , щоб повідомив що він підстрелив сусіда ОСОБА_12 .

Коли ОСОБА_9 спілкувався по телефону з ОСОБА_22 , сам ОСОБА_18 пішов, за вказівкою вітчима, до будинку ОСОБА_9 та викликав швидку медичну допомогу.

Коли прийшов до будинку, разом з сусідкою ОСОБА_29 на подвір`ї біля вхідних дверей до веранди будинку побачив ОСОБА_12 , який лежав на спині, ногами до вхідних дверей, на відстані близько 2 метрів. Був живий, але без свідомості, тілесних ушкоджень не бачив, проте на голові ОСОБА_12 бачив кров. До останнього близько не підходив. На дворі, в будинку світло не було увімкнене.

На переконання свідка ОСОБА_18 ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ключові доказів, які були зібрані на початковому етапі розслідування, а саме протокол огляду місця події, перші пояснення підозрюваного ОСОБА_9 , які на думку апеляційного суду є більш правдивими та детальними, дані, які зафіксовані у протоколі слідчого експерименту з відеозаписом, висновок судово-медичного експерта про причину смерті потерпілого ОСОБА_12 та механізм утворення тілесних ушкоджень, а також з показання вищевказаних свідків, на думку колегія суддів з об`єктивністю свідчать про те, що до настання події вчиненого, обвинувачений ОСОБА_9 разом з потерпілим ОСОБА_12 вживали алкогольні напої і між ними виник конфлікт, ОСОБА_9 , здійснюючи з близької відстані постріл в голову потерпілого ОСОБА_12 , який на той момент не становив реальної загрози його життю, здоров`ю та майну, з пістолету переробленого під малокаліберний патрон усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав настання наслідків у виді смерті потерпілого та бажав їх настання.

Характер пострілу та локалізація отриманих ОСОБА_12 тілесних ушкоджень вказують на те, що постріл не був випадковим, здійснювався ОСОБА_9 в область голови з близької відстані (2 м.) що на думку колегії суддів виключає можливість характеризувати дії ОСОБА_9 як необережні.

Заслуговує на увагу і той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 як колишній військовослужбовець та співробітник правоохоронних органів (відділу позавідомчої охорони Голованівського районного відділу міліції) був обізнаний із загальними та спеціальними правилами застосування травматичної або вогнепальної зброї (заборонено стріляти в будь-яку частину голови, шию, груди в жінок і область паху, а також з близької дистанції) свідомо бажаючи настання смерті потерпілого ОСОБА_12 здійснив один постріл майже впритул у голову потерпілого із пістолета, який призначений для стрільби малокаліберними патронами.

ОСОБА_9 достеменно знав, що постріл з вогнепальної зброї з близької відстані в голову людини обов`язково вразить її та не міг не передбачати тяжкі наслідки.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується, у тому числі на показаннях самого ОСОБА_9 , який під час перегляду справи, хоча і ухилявся від прямих відповідей, вказуючи на нестабільний психоемоційний стан в той період, разом з цим зазначив, що він почувши стуки у вікно обурився цим, спочатку вийшов на веранду, прислухався, почув крики, потім повернувся в коридор взяв пістолет, привів його у бойовий стан, вийшов на веранду, відкрив двері і побачивши силует людини, яка рухалась на нього, одраз ж вистрелив, тобто цілеспрямовано та усвідомлено вчинив усі необхідні дії для здійснення пострілу з вогнепальної зброї.

Про конфлікт та неприязнь, а не дружні та приятельські стосунки, як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, на думку апеляційного суду свідчить ще й той факт, що ОСОБА_9 одраз ж після вчиненого по телефону розповів свідку ОСОБА_25 : « Що здається вбив ОСОБА_12 , як він виразився «завалив ОСОБА_24 » що не знає як так вийшло, вказав що вони посварилися, ОСОБА_30 то приходив, то уходив …..»

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про те, що в обстановці що склалась, у ОСОБА_9 не було ні приводів, ні підстав, у темряві, не розібравшись, здійснювати постріл, як він вказує у силует людини, яким виявився його приятель ОСОБА_12 , життю ОСОБА_9 , його здоров`ю або майну нічого не загрожувало, а версію сторони захисту про уявну оборону ОСОБА_9 від диверсійної групи, напружений та тривожний психоемоційний стан всіх громадян України в умовах збройної агресії, у тому числі ОСОБА_9 , колегія суддів вважає щонайменш не переконливою, а по суті надуманою.

Такий висновок підтверджується поясненнями ОСОБА_9 комісії лікарів психіатрів, які зазначені у висновку № 153 від 22.05.2022 року про те, що: « Був тверезий, була ніч по телевізору показували вибухи, страшну інформацію, якось це все посприяло, чую десь стукає, звук був з веранди, вдома був сам, відкрив двері, потерпілий мабуть задовбався стукати, почав матюкатись, казати слава росії, це було кілька секунд, я взяв пістолет вистрелив, далі побачив, що це місцевий житель, далі викликав поліцію, я сто раз це б перекрутив, шкодую, що так вийшло».

Усі наведені вище обставини спростовують версію обвинуваченого про те, що куля влучила у потерпілого ОСОБА_12 випадково, що він діяв у стані самооборони і помилився в об`єкті, оскільки як правильно зазначив прокурор у своїй апеляцій скарзі помилка в особі потерпілого, не впливають на кваліфікацію злочинного діяння, оскільки винна особа не помиляється в характері об`єкта посягання.

Таким чином, врахувавши усі встановлені обставини справи, зокрема, обстановка вчинення злочину (час, місце) відстань з якої здійснювався постіл, знаряддя злочину, локалізація тілесних ушкоджень та поведінка ОСОБА_9 після цього, вказують про наявність у ОСОБА_9 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , а тому його дії за ч. 1ст. 115 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Підсумовуючи вищенаведе, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції про неспроможність версії слідства про умисне вбивство ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , оскільки між ними були приятельські стосунки та не було конфліктів, що сам ОСОБА_12 винуватий у заподіянні йому тяжкого тілесного ушкодження, що вказує про відсутність у ОСОБА_9 прямого умислу на протиправне заподіяння смерті є суперечливими, непереконливими, а по суті необ`єктивними.

Суд при з`ясуванні дійсних обставин цієї справи, не звернув уваги на вищевказані деталі (обстановка, відстань пострілу, знаряддя злочину, локалізація тілесних ушкоджень та поведінка ОСОБА_9 ) які в комплексі виключають можливість характеризувати дії ОСОБА_9 як необережні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників про відсутність у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 колегія суддів вважає безпідставною, оскільки вона суперечить встановленим фактичним обставинам, спростовується показаннями свідків, протоколом слідчого експерименту і висновками експертиз, які в сукупності дають підстави вважати, що в цьому випадку обвинувачений діяв із прямим умислом на вбивство потерпілого.

Факт незаконного придбання та зберігання ОСОБА_9 вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, при встановлених у вироку обставинах та доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, сторонами не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Разом з цим, з підстав та висновків апеляційного суду зазначених вище, колегія суддів вважає, що за встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи, підстав для юридичної оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність немає, а тому дії ОСОБА_9 апеляційний суд кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Апеляційним судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що у липні 2012 року, при невстановлених слідством обставинах, ОСОБА_9 , у приміщенні гаража, розташованого на території його домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в ящику з інструментами, які залишились після смерті його батька, виявив предмет схожий на пістолет та чотири предмети схожі на набої до вогнепальної зброї калібром 5,6 мм.

З метою використання вищевказаних предметів у власних цілях, ОСОБА_9 зберігав їх за місцем свого проживання, а саме у домоволодінні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 14.04.2022 року в період з 00 год. 20 хв. по 01 год. 50 хв., під час проведення огляду домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за вищевказаною адресою, працівниками Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, у присутності понятих, у приміщенні житлового будинку виявлено та вилучено: предмет ззовні схожий на пістолет, три предмета ззовні схожих на набої до вогнепальної зброї та стріляну гільзу, які згідно висновку експерта № СЕ-19/112-22/2370-БЛ від 29.04.2022 року є нарізною вогнепальною зброєю, однозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом пневматичного пружинно-поршневого пістолету «ИЖ-40», калібру 4,5 мм., серійний номер НОМЕР_1 , промислового виготовлення, виробництва СРСР, шляхом видалення манжету з поршня, розсвердлення каналу ствола до діаметру 5,7 мм. з послідуючою нарізкою нарізів, розсвердлення патронника до діаметру 5,9 мм. з пазом під фланець, встановлення в повітропровідний канал втулки з ударником, видалення мушки, для стрільби спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання, калібру 5,6 мм., придатний для неодноразового проведення пострілів з використанням спортивно-мисливських патронів калібру 5,6 мм. Вилучені у ОСОБА_9 три предмети схожі на патрони являються боєприпасами 5,6 мм. спортивно-мисливського виготовлення, які можуть використовуватись для стрільби зі спортивної та мисливської нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм. (пістолет Марголіна, карабіни ТОЗ-11,ТОЗ-21,ТОЗ-8м,ТОЗ-17-01,ТОЗ-99 та ін.), які придатні для стрільби.; вилучена гільза - стріляна з наданого на дослідження пістолету, виготовленого шляхом переробки саморобним способом пневматичного пружинно-поршневого пістолету «ИЖ-40», калібру 4,5 мм. серійний номер НОМЕР_1 .

Крім цього, 13.04.2022 близько 22.00 год. ОСОБА_9 знаходився в приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

В цей час на територію домоволодіння ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_12 , який постукавши у вікно будинку почав виражатись нецензурною лайкою та вимагав відчинити двері, в результаті у ОСОБА_9 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник єдиний злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіянні смерті ОСОБА_12 .

Далі ОСОБА_9 того ж дня, тобто 13.04.2022 близько 22.00 год. реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, взявши в приміщенні будинку пневматичний пістолет, який перероблено у пістолет для відстрілу набоїв калібру 5,6 мм., діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 і бажаючи їх настання, відчинив вхідні двері будинку і здійснив один постріл з вищевказаного пістолету в область голови ОСОБА_12 .

У результаті отриманого поранення ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани у ділянці лівої брови, що проникає у черпну порожнину з забоєм та розтрощенням головного мозку, субдуральної гематоми праворуч, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток склепіння, основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови, стороннього тіла та доставлено до відділення реанімації КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де 26.04.2022 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_12 не приходячи до свідомості помер.

Згідно висновку експерта № 565 від 26.05.2022, наявність рани в ділянці лівої брови ОСОБА_12 , що проникає у черепну порожнину, ранового каналу, сторонніх тіл у обох півкулях головного мозку, вказує про вогнепальне ушкодження, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з його смертю. Наявні у ОСОБА_12 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Такі висновки апеляційного суду підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, у тому числі: рапортом ст. інспектора ОСОБА_22 від 14.04.2022 р. про вчинене кримінальне правопорушення (т. 2 а.с. 5); протоколом огляду місця події від 14.04.2022 р. та фототаблицями до нього в яких зафіксовано, що об`єктом огляду є домоволодіння належне ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 8-24); протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2022 року за участю ОСОБА_9 з відеозаписом (т. 2, а.с. 54-57); висновком експерта від 26.05.2022 № 565, з якого вбачається, що на підставі наданої медичної карти стаціонарного хворого №3099 у ОСОБА_12 тілесні ушкодження: рани у ділянці лівої брові, що проникає у черепну порожнину з забоєм та розтрощенням головного мозку, субдуральною гематомою праворуч, субарахноїдальним крововиливом, переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови, стороннього тіла. Враховуючи наявність рани в ділянці лівої брові, що проникає у черепну порожнину, ранового каналу, сторонніх тіл у обох півкулях головного мозку (згідно медичної карти стаціонарного хворого №3099 видалення стороннього тіла - операція 14.04.2022) дозволяє говорити, що дане ушкодження є вогнепальним. Вогнепальне ушкодження знаходиться в прямому причинному зв`язку із смертю. Наявні тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, згідно п.2.1.3.в «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Смерть ОСОБА_12 настала від розтрощення головного мозку, перебіг якого ускладнився вклиненням стовбуру головного мозку, про що свідчать дані судово-медичної експертизи трупа і дані судово-медичної гістологічної експертизи (т. 2 а.с. 83-90); висновком експерта від 16.05.2022 № 223, з якого вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_12 належить до групи Ва за ізосерологічною системою AB0. Кров підозрюваного ОСОБА_9 належить до групи A? за ізосерологічною системою AB0. На змиві з цементного покриття (об`єкт № 1), на двох фрагментах марлі (об`єкти №№ 2, 3), на протезі верхньої щелепи (об`єкт № 4), знайдено кров людини. При визначенні групової належності крові в об`єктах №№ 2, 3 за ізосерологічною системою AB0 встановлено групу Ва, в об`єктах №№ 1, 4 виявлено лише антиген В, що передбачає групу Ва. Таким чином, отримані результати свідчать про те, що кров у вказаних об`єктах може належати потерпілому ОСОБА_12 і не може належати підозрюваному ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 123-125); висновком експерта від 26.05.2022 № 79, з якого вбачається, що на лицевій поверхні бортика шапки спереду слідів, що звичайно супроводжують постріл з вогнепальної зброї у вигляді незгорілих порошинок, частково згорілих порошинок і згорілих порохових залишків; кіптяви пострілу за рахунок сполук вуглецю, що поглинають інфрачервоні промені; слідів рушничного мастила та осалки патрона, які люмінесціюють в ультрафіолетових променях, а також основного металу пострілу (свинцю) при проведенні контактно-дифузійного дослідження, не знайдено (т. 2 а.с. 132-139); висновком експерта від 10.04.2022 № 225, з якого вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_12 належить до групи Ва за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_9 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0. На шапці з місця події (об`єкт 1) знайдено сліди крові людини. При визначенні групової належності в об`єкті 1 виявлено антиген В. Таким чином, кров в даному об`єкті може походити від особи (осіб) групи ОСОБА_31 і може належати потерпілому ОСОБА_12 і не може належати підозрюваному ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 141-143); висновком судово-психіатричного експерта від 27.05.2022 № 153, з якого вбачається, що ОСОБА_9 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_9 , слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а.с. 160-162)

Належність та допустимість вищевказаних доказів сторонами не оспорюється, при тому, що факт заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 обвинуваченим ОСОБА_9 та його захисниками також не оспорюється.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає, що зміна юридичної кваліфікації дій ОСОБА_9 , не може не впливати і на розмір призначеного йому покарання, виходячи з наступного.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається, зокрема, його суворістю., при цьому, захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу і об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчинюваного обвинуваченим злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час, як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відтак, належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_9 на всіх етапах судового процесу, у тому числі під час апеляційного розгляду, зазначив про те, що свою вину у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу визнає повністю, у вбивстві потерпілого ОСОБА_12 з необережності вину також визнає, у вчиненому розкаюється, жалкує що так сталося, визначений потерпілій розмір моральної шкоди не визнає, вказує, що готовий нести кримінальну відповідальність за скоєне, проти продовження строків тримання під вартою, ОСОБА_9 не заперечував.

Визнання або невизнання вини ОСОБА_9 це його право, про те, ознаки будь-якого розкаяння, вибачення, шляхів примирення або інші активні дії, які б вказували про щирість каяття у поведінці ОСОБА_9 та його ставлення до подій які відбулися, на стадії апеляційного розгляду не спостерігаються.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, колегія суддів апеляційного суду, відповідно до вимог ст.65 КК України, також враховує тяжкість вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого, наслідком якого є смерть людини.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегією суддів не встановлено.

В той же час, обираючи міру покарання, колегія суддів апеляційного суду не може не врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_9 який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу при обставинах викладених у вироку і розкаявся, то колегія суддів на підставі ч.2 ст. 404 КПК України вважає можливим зменшити йому передбачений санкцією ч.1 ст. 263 КК України строк покарання до мінімального.

Разом з цим, з урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а також його особи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що ОСОБА_9 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України.

Таке рішення, на думку колегії суддів апеляційного суду буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 414, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2023 року в кримінальному проваджені № 0000144 від 14.04.2022 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.119, ч.1 ст.263 КК України - скасувати в частині кваліфікації та призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання :

-за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 ( вісім ) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня набрання вироку законної сили, а саме з 30 травня 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_9 в строк відбування призначеного покарання зарахувати строк тримання його під вартою, а саме з 14.04.2022 р. по 30.05.2024 року ( включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вказаний вирок залишити без змін.

Вирок Кропивницького апеляційного суду може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4