ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2331/24 Справа № 185/1623/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002045 від 18 листопада 2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року щодо неповнолітнього

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою, АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, у той же час вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його надмірної суворості.

Зауважує, що при призначенні покарання неповнолітньому, крім обставин, передбачених ст. 65-67 КК України, суд повинен врахувати умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи обвинуваченого. Зазначає, що судом не враховано, достатньою мірою, що неповнолітній ОСОБА_8 є сиротою, вперше вчинив злочин проти власності, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, повністю визнав вину, щиро розкаявся, обтяжуючі покарання обставини відсутні. Разом з цим, за наявності вищезазначених обставин, суд не призначив неповнолітньому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду, яке, на думку прокурора, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання, призначеного за цим вироком, з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до вимог п. п.1,2 ч.1, п. 4 ч. 3 ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

ОСОБА_8 ,визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 04 листопада 2023 року приблизно о 22:40 год., перебуваючи у приміщенні клубу Поп Смок, який знаходиться у с. Вербки, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу взяв з барної стійки сумку з телефоном марки Redmi 10C Graphite Grey 4GB RAM 64GB ROM, після чого залишив приміщення клубу та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями неповнолітній ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 3600 гривень.

Дії ОСОБА_8 , у вищезазначеній частині було кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжа), вчинене в умовах воєнного стану.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив вирок суду в частині призначеного покарання скасувати; обвинуваченого, його законного представника та захисника, які, кожен окремо, проти задоволення апеляційної скарги не заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, доведеність його винуватості, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, внаслідок надмірної суворості, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на таке.

Так, згідно із ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Частиною 1 ст. 103 КК України встановлено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, вік та інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції не було виконано вищезазначені вимоги закону та не враховано вік обвинуваченого, який є неповнолітнім; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він є дитиною-сиротою, позбавлений батьківського піклування та вчинив кримінальне правопорушення вперше, вину у скоєному визнав та щиро кається, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що його пом`якшують, які в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з вироку, судом обґрунтовано визнано відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме повного визнання вини та щирого каяття, а також його неповнолітній вік, однак за таких обставин призначене покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, хоча і мінімальне за розміром, зі звільненням від його відбування з випробуванням, з огляду на дані про особу ОСОБА_8 є надмірно суворим та таким, що не сприятиме виправленню неповнолітньої особи.

Україною було підписано міжнародний договір від 29 листопада 1985 року, за яким вона взяла на себе зобов`язання виконувати Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила»). У пр. 2.1 зазначених Правил підкреслюється необхідність неупередженого їх застосування.

У міжнародно-правових актах наголошується на необхідності особливого захисту дітей та підлітків, тому питання призначення покарання неповнолітнім надзвичайно важливе, оскільки суд визначаючи вид та розмір покарання неповнолітньому, має враховувати багато факторів.

Згідно із вимогами ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зважає на правовий висновок викладений ВС від 07.02.2023 у справі № 187/1548/15-к, в якому зазначено, що сукупність обставин, які пом`якшують покарання, повинні бути не лише формальними, а мають стосуватися конкретних ознак складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується засуджений, а також обставин його вчинення, безпосередньо впливаючи на суспільну небезпеку кримінального правопорушення, та/або особи, яка його вчинила (зокрема, ролі особи у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки під час виконання об`єктивної сторони, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення).

Так, з фактичних обставин, встановлених судом, вбачається, що ОСОБА_8 , будучи неповнолітньою особою, вчинив один епізод крадіжки, крім того, завдана шкода повністю відшкодована, потерпіла будь-яких претензій до обвинуваченого не має, а посткримінальна поведінка неповнолітнього свідчить про те, що останній у вчиненому розкаються, у зв`язку з чим вчинене діяння не виходить за межі типових тяжких злочинів, однак встановлені обставини істотно знижують ступінь його тяжкості та зменшують суспільну небезпеку.

Колегія суддів враховує, дані досудової доповіді, згідно якої ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності вперше, є сиротою, проживає разом з бабусею в належних побутових умовах, навчається у ліцеї. Відповідно до характеристики, наданої навчальним закладом, ОСОБА_8 більш відповідально відноситься до відвідування конференцій та виконання домашніх завдань, поставлені завдання виконує сумлінно (а.с.35-40).

Суд апеляційної інстанції також зважає на те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 визнаний як низький та за висновком органу пробації виправлення неповнолітнього можливе без позбавлення чи обмеження його волі (а.с. 39-41).

Згідно Пленуму ВСУ Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини вчинені неповнолітніми, слід звернути увагу судів на те, що вони при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Окрім цього у п. 10 Пленуму зазначено, що неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з п.3 ч.1 ст. 66 КК є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Колегія суддів також зважає на недотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики і Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року).

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду дані про особи обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність ухвалення свого вироку відповідно до вимог ст. 421 КПК України та призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду, яке є менше суворим за видом, однак підлягає реальному відбуванню.

Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів відповідно до ст. ст. 50, 65, 69,103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, однак завдана шкода є відшкодованою, при цьому потерпіла будь-яких претензій матеріального та морального характеру не має; дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, сиротою, навчається у ліцеї, позитивно характеризується, згідно висновку органу пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та останній має низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення; пом`якшуючі покарання обставин, а саме визнання вини, щире каяття, неповнолітній вік обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія судді приходить до висновку, що з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, відповідно до вимог ст. 69 КК України, вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік, більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, буде необхідним та достатнім.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку, яким належить призначити ОСОБА_8 менш суворе за видом покарання, втім з реальним його відбуванням.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 414, 421 КПК, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити у цій частині свій вирок, який призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_8 , відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, законному представнику та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4