Справа № 305/517/15-к
Провадження по справі 1-кп/305/318/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19.03.2024. Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів, обвинувальний акт № 0000096 від 03.02.2015 у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, проживаючого у фактичному шлюбі, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей, особи з інвалідністю ІІІ групи, непрацюючого, військовозобов`язаного, несудимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.263 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 02 лютого 2015 року, близько 21 години 50 хвилин, в АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні, в робочий час, під час прийому громадян, де, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, показуючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, виражаючи особливу зухвалість, висловлював нецензурні слова і погрози фізичною розправою, схопив руками за одяг чергового лікаря приймального відділення, ОСОБА_6 та умисно наніс йому один удар ліктем в обличчя, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді синця лівої скулової ділянки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, коли ОСОБА_6 і фельдшер Рахівської станції екстреної медичної допомоги ОСОБА_7 , який на той час здійснював чергування, припиняючи хуліганські дії та намагаючись затримати правопорушника, повалили ОСОБА_5 , на підлогу, останній продовжуючи свої хуліганські дії, вчинив активну протидію, застосовуючи силу намагався вирватися та наніс один удар ногою в живіт ОСОБА_6 , а також затиснувши в лівому кулаці металевий предмет, що є кастетом - холодною зброєю ударно-дробильної дії, спеціально призначеним для заподіяння тілесних ушкоджень, який він носив при собі, без передбаченого законом дозволу, наніс один удар кастетом в обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізної забійно-рваної рани нижньої губи, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, а також порушив спокій громадян, перервав нормальну роботу приймального відділення Рахівської районної лікарні та Рахівської станції екстреної медичної допомоги Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги, чим грубо порушив громадський порядок.

Крім того, ОСОБА_5 того ж дня, тобто 02.02.2015, в м. Рахів Закарпатської області, протягом періоду часу, приблизно з 21 до 22 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переміщуючись з місця свого проживання по АДРЕСА_1 до будівлі Рахівської районної лікарні по вул. Карпатській, 1, куди прямував з метою здійснення хуліганських дій, умисно, не маючи передбаченого законом дозволу, з метою подальшого протиправного застосування, носив при собі по вулицях Шевченка, Миру, Карпатській металевий кастет, який є холодною зброєю ударно-дробильної дії, технічно справним та придатним до виконання свого призначення, виготовленим кустарним способом з використанням промислового обладнання.

Разом з тим судом встановлені інші обставини.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях заперечив, не визнавав себе винуватим у вчиненні хуліганства та носіння кастету, без передбаченого законом дозволу. Визнав лише сам факт знаходження у приміщенні лікарні, де між ним і лікарем виник конфлікт, через те, що швидка допомога не реагувала на його виклики. Інших обставин події він не пам`ятає.

При цьому ствердив, що відмовляється давати покази на підставі ст.63 Конституції України.

Звертаючись до суду з останнім словом ОСОБА_5 повідомив, що дуже шкодує про те що сталося, йому прикро, що так вийшло з медичним персоналом. Він не мав наміру когось ображати, через те, що насамперед поважає всіх медичних працівників. Насправді він всього навсього хотів допомогти людині, яка потребувала невідкладної медичної допомоги. На початку, то було людське непорозуміння, яке переросло у конфлікт. При собі він не мав ніякого кастету. Звертає увагу суду на той факт, що являється особою з інвалідністю, також на утримання має двох неповнолітніх дітей, тому просить суд врахувати ці обставини, як такі що пом`якшують його покарання.

Потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що на момент події, точний час не пригадує через те, що минуло досить багато часу, він працював диспетчером екстреної допомоги Рахівської РЛ, знаходився на зміні, почув крики, які доходили з приймального відділення. Через що побіг до приймального відділення, де побачив чоловіка, як згодом з`ясувалося це був ОСОБА_5 , який вів себе неадекватно, кричав та погрожував фізичною розправою лікарю приймального відділення ОСОБА_6 . В якийсь момент він скочив на груди ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 на ноги, від чого ОСОБА_5 впав на землю. та продовжував наносити удари. Він відчув біль, в області обличчя, голови. Оскільки на той момент рука ОСОБА_5 знаходилася у гіпсовому лонгеті, тому вважає, що такі тілесні ушкодження міг отримати саме через гіпсовий лонгет. Жодного стороннього предмету у руках ОСОБА_5 він не бачив. Весь інцидент тривав декілька хвилин, при цьому посторонніх в цей час у приміщенні не було. Потім на столі, після того як на місце події прибули працівники поліції, він побачив предмет схожий на кастет. Як потерпілий, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 не заявляє.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що на момент події, працював лікарем приймального відділення швидкої медичної допомоги Рахівської районної лікарні. 02.02.2015, близько 22 години, у приміщення лікарні зайшов громадянин, який виявився ОСОБА_5 , перебував у стані алкогольного сп`яніння та став виясняти чому швидка не виїжджає на виклики, при цьому виражався нецензурно, погрожував фізичною розправою, а потім схопив його руками за одяг, та ліктем вдарив можливо не навмисно в область обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівої скулової ділянки. На допомогу йому прийшов фельдшер ОСОБА_7 з яким вони у двох намагалися затримати ОСОБА_5 , поваливши його на землю. ОСОБА_5 намагався вирватися та ногою вдарив його у живіт. Весь інцидент тривав близько 3-5 хвилин, при цьому нікого з пацієнтів чи відвідувачів у цей час у приміщенні не було. Була лише чергова медсестра ОСОБА_8 . Металевого кастета в руках ОСОБА_5 він не бачив, а з`явився кастет лише тоді, коли приїхала оперативна група поліції. Як потерпілий, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 не заявляє.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що у день події, поступило повідомлення на що він, разом з дільничним, приїхали на місце події, тобто на приймальне відділення Рахівської районної лікарні, від моменту від коли поступив дзвінок і до моменту їх прибуття на місце події пройшло 2-3 хвилини. На місці події побачив як на підлозі лежав ОСОБА_5 , а зверху нього медичний працівник ОСОБА_10 , який його утримував. Також бачив, що на підлозі, в радіусі півтори метра знаходився металевий предмет - кастет. Хтось із медичних працівників сказав, що кастет належав ОСОБА_5 також ствердив, що на момент їх прибуття на місце події ОСОБА_5 грубо порушував громадський порядок, оскільки висловлювався нецензурною лайкою у приміщенні лікарні, дебоширив.

Свідок ОСОБА_11 показала суд, що через значний період часу, який минув з моменту події вона не пам`ятає всіх обставин справи. Пам`ятає, що на приймальне відділення Рахівської районної лікарні прийшов ОСОБА_5 , який поводив себе агресивно, затіяв сварку з лікарем ОСОБА_6 , між ними виникла сутичка, яка тривала не довго. В послідуючому бачила на столі предмет схожий на кастет.

Судом досліджені письмові докази, які визнані належними та допустимими.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 02.02.2015, об`єктом огляду являється адмін. будівля Рахівської районної лікарні, розташованої за адресою м. Рахів, вул. Карпатська 1. Корпус приймального відділення входу. На відстані близько двадцяти метрів від вхідних металевих воріт розміщені п`ять сходинок, які ведуть до пластикових дверей. За дверима знаходиться приймальне відділення Рахівської районної лікарні. У приміщенні якого, з поміж іншого, дерев`яний коричневий стіл, на правому куті якого розміщений металевий предмет сірого кольору, який за загальними ознаками ззовні схожий на кастет. Даний предмет довжиною 11 сантиметрів, складається з п`яти отворів овальної та круглої форми. Далі на відстані 5 сантиметрів від даного премета розміщені книжки та різна медична документація.

На фототаблицях до протоколу огляду місця події від 02.02.2015 відображений стіл коричневого кольору на якому розміщений металевий предмет, ззовні схожий на кастет.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.02.2015, слідує, що ОСОБА_6 повідомив про отримання ним тілесних ушкоджень під час чергування в Рахівській районній лікарні на приймальному відділенні від громадянина ОСОБА_5 .

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.02.2015, слідує, що ОСОБА_7 повідомив про отримання ним тілесних ушкоджень під час чергування в Рахівській районній лікарні на приймальному відділенні від громадянина ОСОБА_5 .

З протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 02.02.2015, ОСОБА_5 о 23 годині 50 хвилин, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

З висновку експерта №58 від 03.02.2015, слідує, що у потерпілого ОСОБА_6 виявлено синець лівої скулової ділянки, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не привели до короткочасного розладу здоров`я.

З висновку експерта №59 від 03.02.2015, слідує що у потерпілого ОСОБА_7 виявлено наскрізну забійно-рвану рану нижньої губи, ЗЧМТ, струс головного мозку, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

З висновку експерта №13 від 04.02.2015 слідує, що предмет вилучений у ОСОБА_5 є холодною зброєю кастетом і відноситься до холодної зброї ударно-дробильної дії.

З протоколу огляду місця події від 10.02.2015 вбачається, що слідчим вилучено та оглянуто виписку з журналу реєстрації викликів, в якому запис за №322 о 21 год. 15 хв. зареєстрований виклик до ОСОБА_12 , 1960 року народження мешканця АДРЕСА_1 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2015 з участю ОСОБА_11 відтворено обставини події, що мала місце 02.02.2015 у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні.

На фототаблицях до протоколу огляду місця події ОСОБА_11 показала місце на столі де вона побачила кастет.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2015 з участю ОСОБА_6 відтворено обставини події, що мала місце 02.02.2015 у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні.

На фототаблицях до протоколу огляду місця події ОСОБА_6 показав місце на столі де він побачив кастет.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2015 з участю ОСОБА_7 відтворено обставини події, що мала місце 02.02.2015 у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні.

На фототаблицях до протоколу огляду місця події ОСОБА_7 як саме він тримав ОСОБА_5 в момент нанесення йому удару.

Отже, судом встановлено, що кастет був знайдений та вилучений 02.02.2015, з столу у приймальному відділенні Рахівської районної лікарні, під час інцеденту, який мав місце 02 лютого 2015 року, близько 21 години 50 хвилин, в АДРЕСА_3 , між обвинуваченим ОСОБА_5 та потепілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . До цього інцеденту ніхто з працівників медичного закладу не бачив кастету у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні.

Таким чином, виходячи з досліджених судом доказів, дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.263 КК України - носіння кастету, без передбаченого законом дозволу .

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України, суд виходить з того, що, як вказує ВС у постанові від 03.07.2019, в справі №288/1158/16-к, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК Україниє громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти. Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації застаттями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікаціїїх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Як встановлено в ході судового розгляду, конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілими: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з яким вони раніше не були знайомі, виник випадково, як зухвала та непропорційна реакція з боку ОСОБА_5 на правомірне припинення його зухвалої поведінки, нецензурної лайки, криків, погроз висловлених у сторону медичного персоналу. Його обурення справедливим зауваженням потерпілих вийшло за межі особистісного конфлікту в той момент, коли він ігноруючи присутність потерпілих та свідків у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні, тобто у громадському місці, під час роботи такого, порушив спокій громадян, перервав нормальну роботу зазначеної установи, вчиняючи опір медичним працівникам, які припиняли його хуліганські дії.

Однак, в ході судового слідства суд не здобув доказів того, що ОСОБА_5 , 02.02.2015, вчиняючи хуліганські дії, використовував кастет.

Висновок експерта №59 судово-медичного експерта ОСОБА_13 в частині того, що тілесне ушкодження міг заподіяти ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 кастетом, суд не бере до уваги, поскільки як сам ОСОБА_7 , так і свідки допитані в ході судового слідства, достовірно ствердили, що не бачили у руках ОСОБА_5 кастета під час нанесення ним ударів по обличчю потерпілому ОСОБА_7 . Зазначене тілесне ушкодження могло бути спричинене гіпсовою лангетою, що містилася на руці ОСОБА_5 .

Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.2 та ч.4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

За змістом висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі 366/3050/16-к, згідно із ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та за умови, що такі дії особи охоплюються обсягом висунутого їй обвинувачення.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Отже, суд вважає, що така кваліфікуюча ознака в діях обвинуваченого ОСОБА_5 , як «вчинення злочину із застосуванням хододної зброї» не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим дії обвинуваченого слід перекваліфікувати із ч.4 на ч.3 ст.296 КК України.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_5 ,02 лютого 2015 року, близько 21 години 50 хвилин, в АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов у приміщенні приймального відділення Рахівської районної лікарні, в робочий час, під час прийому громадян, де безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, показуючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, виражаючи особливу зухвалість, висловлював нецензурні слова і погрози фізичною розправою, схопив руками за одяг чергового лікаря приймального відділення, ОСОБА_6 та умисно наніс йому один удар ліктем в обличчя, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді синця лівої скулової ділянки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, коли ОСОБА_6 і фельдшер Рахівської станції екстреної медичної допомоги ОСОБА_7 , який на той час здійснював чергування, припиняючи хуліганські дії та намагаючись затримати правопорушника, повалили ОСОБА_5 , на підлогу, останній продовжуючи свої хуліганські дії, вчинив активну протидію, застосовуючи силу намагався вирватися та наніс один удар ногою в живіт ОСОБА_6 , а також наніс один удар рукою на якій була гіпсова лангета, в обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізної забійно-рваної рани нижньої губи, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, а також порушив спокій громадян, перервав нормальну роботу приймального відділення Рахівської районної лікарні та Рахівської станції екстреної медичної допомоги Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги, чим грубо порушив громадський порядок.

Крім того, ОСОБА_5 того ж дня, тобто 02.02.2015, в м. Рахів Закарпатської області, протягом періоду часу, приблизно з 21 до 22 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переміщуючись з місця свого проживання по АДРЕСА_1 до будівлі Рахівської районної лікарні по вул. Карпатській, 1, куди прямував з метою здійснення хуліганських дій, умисно, не маючи передбаченого законом дозволу, з метою подальшого протиправного застосування, носив при собі по вулицях Шевченка, Миру, Карпатській металевий кастет, який є холодною зброєю ударно-дробильної дії, технічно справним та придатним до виконання свого призначення, виготовленим кустарним способом з використанням промислового обладнання.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припинили хуліганські дії (ч.3 ст.296 КК України) та носіння кастету без передбаченорго законом дозволу (ч.2 ст.263 КК України).

Виходячи з наведеного, невизнання ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.263 та ч.3 ст.296 КК України, суд вважає обраним засобом захисту, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, тому покази обвинуваченого, надані в ході судового розгляду кримінального провадження, суд оцінює критично. Крім того, такі покази повністю спростовуються сукупністю доказів, досліджених в ході судового розгляду кримінального провадження.

Також, суд не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 за вказаними статтями , як просив захисник, оскільки таке не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Разом з тим, захисником в судовому засіданні не наведено підстав, передбачених ч.1 ст.373 КПК України, для виправдання обвинуваченого та не надано доказів на спростування доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.263 та ч.3 ст.296 КК України.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.3 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Окрім цього, відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено обставин які б пом`якшували покарання ОСОБА_5 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 на обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах Рахівської районної лікарні не перебуває, посередньо характеризується за місцем свого проживання, є особою з інвалідністю третьої групи, на утриманні має діох неповнолітніх дітей.

Таким чином, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії нетяжких зловинів, особу обвинуваченого, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, що прямо передбачене санкціями інкримінованих йому статтей буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Крім викладеного, при вирішення питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує і таке.

Згідно ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України в редакції, яка діяла станом на 02 лютого 2015 року (дата вчинення інкримінованих ОСОБА_5 протиправних дій) та ч.3 ст.296 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, оскільки за їх вчинення було передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або або обмеження волі на строк від двох до п`яти років або позбавленням волі на строк до трьох років, а також позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, відповідно.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (ч.3 ст.49 КК України).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинили нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину (п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Так, кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.263 та ч.3 ст.296 КК України, винуватість у вчиненні яких була доведена під час судового розгляду, було вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 , 02.02.2015, тобто на даний час пройшов п`ятирічний строк протягом якого обвинуваченого можна притягнути до кримінальної відповідальності.

Водночас, відповідно до вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 14.12.2021, ОСОБА_5 , 12 липня 2021 року, близько 14:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на ділянці дороги по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих міркувань, з метою заволодіння чужим майном та особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно, завдав два удари кулаком в область обличчя, потерпілому ОСОБА_14 , 1935 року народження та відкрито викрав із задньої кишені штанів потерпілого гаманець, у якому знаходились 1 300 грн, завдавши йому матеріальну шкоду, спричинивши йому синці м`яких тканин носа, які згідно з висновком експерта №84 від 13.07.2021 є легкими тілесними ушкодженнями, які не потягли за собою розлад здоров`я. За вказані діяння ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Зазначений вирок, наразі, не набув законної сили.

Таким чином, кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.186 КК України, вчинене поза межами строку притягнення до кримінальної відповідальності за злочин вчинений 02.02.2015.

Отже, ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено його право заявити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, проте він відмовився від реалізації цього права.

За змістом рекомендацій, що містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, закрити кримінальну справу з нереабілітуючих підстав, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, можливо лише за згодою особи, притягнутої до кримінальної відповідальності.

Верховний Суд у Постанові від 12.11.2019 №566/554/16-к вказав, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч.5 ст 74 та ст.49 КК може звільнити від нього засудженого.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК України, зокрема у випадку, якщо особа не звернулася до суду із відповідним клопотанням або не надала згоди на таке звільнення. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та частини 5 статті 74 вказаного Кодексу.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків давності та наполягав на відсутності винуватості у його діях, однак судом встановлено, що обвинувачений є винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст263 та ч.3 ст.296 КК України, його необхідно звільнити від призначеного судом покарання на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в межах кримінального провадження не обирався. Клопотань про обрання такого в ході судового розгляду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.49, 74 КК України, ст.ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного за ч.2 ст.263 та ч.3 ст.296 КК України покарання, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ - металевий кастет, що знаходиться в кімнаті для зберігання речових доказів Рахівського районного відділення Тячівського ГУНП в Закарпатській області, по вступу вироку в законну силу - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1