ВИРОК

Іменем України

10 квітня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оженин, Острозького району. Рівненської області, громадянина України, розлученого, який має середню-спеціальну освіту, зареєстрованого та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України, -

встановив:

Наказом № 40 командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023, старшого солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду номер обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько- штурмового батальйону вказаної військової частини.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102- XI введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший солдат ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є капітани - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

26 листопада 2023 року, приблизно о 12:15 год., командир 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_7 , знаходячись в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території населеного пункту АДРЕСА_2 , зачитав свій бойовий наказ, про необхідність вибуття особового складу роти в район населеного пункту АДРЕСА_3 для оборони ротного опорного пункту у лісосмугах, з метою не допустити прорив противника у напрямку КОПАНІ-ОРІХІВ та у разі наступальних дій противника здійснити його вогневе ураження з усіх видів вогневих засобів, нанести йому максимальних втрат та не допустити подальшого просування до переднього краю батальйонного району оборони.

Після цього, старший солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел старший солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, З0, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 від 19.10.2023, про необхідність вибуття особового складу роти в район населеного пункту АДРЕСА_3 для оборони ротного опорного пункту у лісосмугах, з метою не допустити прорив противника у напрямку КОПАНІ-ОРІХІВ та у разі наступальних дій противника здійснити його вогневе ураження з усіх видів вогневих засобів, нанести йому максимальних втрат та не допустити подальшого просування до переднього краю батальйонного району оборони, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 08.04.2024 року, укладена між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у оборонній сфері ОСОБА_8 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні за обставин,викладених в обвинувальному акті.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначенням більш м`якого покарання ,ніж передбачено санкцією ч.4 ст.402 КК України,у виді трьох років позбавлення волі.

Прокурор вважає,що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом,узгоджене сторонами покарання відповідає обставинам справи та визначено з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені судом в ході судового засідання.

Також в п судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

Захисник не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості,яка відповідає інтересам її підзахисного та прав останнього не порушує.

На підставі пояснень учасників процесу, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням,наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано у виді тримання під вартою,строк дії запобіжного заходу судом продовжено до 25.04.2024 р.включно,який до набрання вироком законної сили доцільно залишити без змін.

Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст.373, 374, 468-475,615 Кримінального процесуального кодексу України,суд-

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 08.04.2024 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у оборонній сфері ОСОБА_8 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання по ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 3(трьох)років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 10.01.2024 року з часу фактичного затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України,зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 10.01.2024 р.по день ухвалення вироку 10.04.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення,обвинуваченим,який тримається під вартою-у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку, визначені ч.1 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1