Кримінальне провадження №629/733/24
Номер провадження 1-кп/629/87/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області матеріали кримінального провадження №0001188 від 16.12.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , з середньою освітою, вдівця, не працюючого, дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 20.03.2002 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки;

- 17.12.2004 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 353, ч. 2 ст. 296, ч.2 ст. 315, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ст.ст. 70, 71 КК України - до 6 років позбавлення волі; 19.05.2005 року Апеляційним судом Харківської області вирок змінено шляхом виключення з нього зазначень про засудження ОСОБА_4 за ст.ст.315 ч.2, 317 ч.1 КК України, за ч. 3 ст. 185, ст. 353, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі 70 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.11.2009 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 13.08.2014 року вироком Близнюківського районного суду Харківської області за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки;

-18.11.2019 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області, за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 роки 7 місяців позбавлення волі,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в :

16.12.2023 року, близько 13:40 години, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходились неподалік «Муніципальної аптеки» за адресою: АДРЕСА_3 , де намагались придбати наркотичні засоби.

У подальшому, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник конфлікт, який супроводжувався штовханиною та боротьбою. Далі, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 впали на землю та під час їх падіння із кишені куртки ОСОБА_7 випав на землю його мобільний телефон Xiaomi «Redmi NOTE 10 5 G 4/64 GB Gray (M2103K19G)» IMEІ1: НОМЕР_2 , IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору. Побачивши мобільний телефон ОСОБА_7 на землі у ОСОБА_4 , який перебував поряд виник раптовий умисел, направлений на відкрите викрадення вище вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 , і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, повторно, в умовах воєнного стану, з метою наживи, відкрито викрав вище вказаний мобільний

телефон та ігноруючи вимоги ОСОБА_7 повернути його мобільний телефон, ОСОБА_4 притримуючи вище зазначений телефон при собі, сів до автомобілю марки ВА3-21033, після чого, зник у невідомому напрямку.

Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_4 , спричинено майнову шкоду потерпілому ОСОБА_7 на суму 3602 грн. 00 коп.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав частково, а саме в частині того, що забрав телефон, який належав потерпілому, але вважає, що її дії мають бути кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення майна, надав покази, в яких зазначив, що 16.12.2023 року десь близько 13:00 год. він стояв біля маршрутки, де магазин Градус, та зустрів там ОСОБА_6 , з яким вони спілкувались про метадонові програми. До них підійшов ОСОБА_7 , якого він до цього не бачив та не знав, він був пяний, на вигляд випив десь 300 грам. ОСОБА_6 також був пяний, але менше. Щодо себе пояснив, що він був тверезий. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спілкувались про метадон. В ході розмови ОСОБА_7 розповідав, що він військовослужбовець та у нього є гроші. Після чого ОСОБА_6 почав телефонувати комусь спілкуватись за вартість метадону. Обвинувачений пояснив, що 15.12.2023 року він отримав по метадоновій програмі в лікарні метадон, тому йому він був не треба, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він сказав, що може придбати в аптеці дімідрол за 150 грн. Обвинувачений зазначив, що вони разом пішли до таксиста, з яким він домовився щодо поїздки, яку ОСОБА_7 сказав, що оплатить, та вони поїхали спочатку на перший мікрорайон, а потім на другий мікрорайон, буд.15 до аптеки. Пояснив, що до аптеки заходив тільки він, інші не в аптеці, не біля неї не були. Коли він з аптеки вийшов, то побачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали дратись між собою, він їх примирив. Після чого ОСОБА_7 почав рухатись в його сторону, але він від нього відійшов, з ним не дрався та його не чіпав. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знову почали дратись та, оскільки було слизько, вони поскользнулись, ОСОБА_7 сів на ОСОБА_6 сверху та бив. Обвинувачений додав, що поки вони боролись у когось з них вилетів телефон Xiaomi метров на 10 в сторону до його ніг. ОСОБА_4 зазначив, що подивився і так як ніхто не бачив, підняв телефон та поклав його собі в карман, вкрав, але не відбирав його, жодних дій для цього не здійснював. При собі у нього були свої два телефони, один з яких кнопочний, інший Iphone 5. Коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перестали битись, він та ОСОБА_6 сіли в таксі та поїхали. Пояснив, що ОСОБА_7 в слід не кричав, щоб повернули телефон, він такого не чув та нічого у відповідь йому не казав, з ним не спілкувався. Обвинувачений зазначив, що визнає, що вкрав телефон, однак грабежу не було, він не бив ОСОБА_7 та телефон у нього не відбирав.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий, суддя та суд встановлюють наявність чи відсутність фактів, обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 КПК України, докази визнаються допустимими, якщо вони отримані в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 86-89 КПК України, доказ визнається недопустимим, якщо він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами у порядку невстановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у разі істотного порушення прав і свобод людини.

За ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вина ОСОБА_4 повністю доводиться наступними зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження, а саме показами потерпілого та свідків, зібраними доказами відповідно до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України та дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих дій та долученими до матеріалів кримінального провадження документами, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. 358 КПК України, та іншими доказами, а саме:

-заявою ОСОБА_7 від 16.12.2023 року про притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.126, Том 1);

- рапортом старшого інспектора -чергового ЧЧ СМ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 щодо результатів розгляду заяви від 16.12.2023 року(а.с.125, Том 1);

-протоколом огляду місця події від 16.12.2023 року з фототаблицею, а саме відкритої місцевості, розташованої на м-ні 2, буд.15, геолокація V7HP+WFX, де неподалік близько 30 метрів знаходиться тротуарна доріжка та зупиночна площадка для автомобілів(а.с.127-130, Том 1);

-заявою ОСОБА_7 від 16.12.2023 року з додатком про долучення до матеріалів кримінального провадження фотозображення коробки належного йому мобільного телефону ХІАОМІ REDMI 5G IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору(а.с.132-134, Том 1);

-протоколом предявлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2023 року з додатком за участю свідка ОСОБА_6 , який впізнав чоловіка на фото №1, а саме ОСОБА_7 (а.с.135-137, Том 1);

-протоколом предявлення особи для впізнання за фотознімками від 21.12.2023 року з додатком за участю свідка ОСОБА_9 , який впізнав чоловіка на фото №1, а саме ОСОБА_4 (а.с.138-140, Том 1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.12.2023 року на відкритій ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , за участю свідка ОСОБА_6 , з додатком(а.с.141-145, Том 1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.12.2023 року на відкритій ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , за участю свідка ОСОБА_9 , з додатком(а.с.146-150, Том 1);

-DVD-R диск з відеозаписом особистого обшуку у громадянина ОСОБА_4 (а.с.155, Том 1);

-висновком експерта від 22.12.2023 року №СЕ-19/121-23/29886-ТВ за результатами судової товарознавчої експертизи з додатками та довідкою, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження викраденого майна, а саме мобільного телефона ТМ «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 10 5G 4/64 Gray (M2103K19G)» в прозорому силіконовому чохлі, без комплектуючого зарядного пристрою, без механічних пошкоджень, у робочому стані, станом на 16.12.2023, з урахуванням умов, зазначених у дослідницькій частині, становить 3602 (три тисячі шістсот дві) гривні 00 копійок(а.с.162-172, Том 1);

- копією ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.12.2023 року про арешт майна, а саме: Хiaomi Redmi 5G 4/64 GB IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору, із силіконовим напівпрозорим чохлом(а.с.173, Том 1);

-постановою про визнання речовими доказами та їх зберігання від 17.12.2023 року з розспискою, якою визнано речовим доказом Хiaomi Redmi 5G 4/64 GB IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору, із силіконовим напівпрозорим чохлом, який передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_7 (а.с.176-177, Том 1);

-протоколом предявлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2023 року з додатком за участю потерпілого ОСОБА_7 , який впізнав чоловіка на фото №1, а саме ОСОБА_6 (а.с.238-240, Том 1);

-протоколом предявлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2023 року з додатком за участю потерпілого ОСОБА_7 , який впізнав чоловіка на фото №1, а саме ОСОБА_4 (а.с.241-243, Том 1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2023 року на відкритій ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 , біля будинку 15, за участю потерпілого ОСОБА_7 , з додатком(а.с.244-248, Том 1).

У судовому засіданні 26.03.2024 року було допитано свідка обвинувачення ОСОБА_9 , який пояснив, що обвинуваченого знає, родичем його він не є. Свідок вказав, що в грудні 2023 року, десь близько 13:00 год. дня його автомобіль жигулі 21099 стояв в місті біля магазину STARK, навпроти магазину Елена, там де зупинка маршруток до смт Панютине. ОСОБА_9 зазначив, що до нього підійшов ОСОБА_10 та попрохав відвезти на

мікрорайон та він погодився, потім підійшли ще двоє чоловіків та вони втрьох сіли до автомобіля. ОСОБА_10 сидів на передньому пасажирському сидінні, інші двоє сиділи позаду та гучно спілкувались, про що він не знає. Свідок пояснив, що чоловік, котрий вище зростом сидів за ним зліва, а інший, котрим є ОСОБА_6 , сидів за ОСОБА_4 зправа. ОСОБА_9 зазначив, що відвіз їх на м- АДРЕСА_3 , де вони попрохали його трошки почекати та пішли за куток будинку, де знаходиться аптека. Так, свідок вказав, що чоловіки повернулись десь в пів на другу дня, їх не було хвилин 15, та почали втрьох почали сваритись метра за три від авто, потім відійшли метрів на 10, чого вони сварились не чув. Сварка продовжувалась хвилин 10, той з чоловіків, що вище зростом схватив іншого за капюшон та через ожеледицю вони впали. Як пояснив ОСОБА_9 , він спочатку сидів в автомобілі, а потім вийшов покурити, однак чи випадало щось з карманів потерпілого не бачив. Свідок додав, що ОСОБА_11 допоміг піднятись тому, що нижче зростом. ОСОБА_9 вказав, що крикнув їм, щоб перестали, якщо бажають їхати далі. Той з чоловіків, що вище зростом був дуже пяний, почав кричати віддай телефон, бо викличу поліцію, однак ОСОБА_4 сказав, що коли поверне потерпілий гроші, то він віддасть йому телефон. Свідок зазначив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 сіли в машину та поїхали, він відвіз ОСОБА_11 додому за 11 школу, ОСОБА_6 вийшов з ним. ОСОБА_6 розрахувався за поїздку, кинув гроші на картку у сумі 100 грн. ОСОБА_9 вказав, що телефон ніхто з них йому не давав, коли їхали бачив у ОСОБА_4 сенсорний телефон, однак як він у нього з`явився він не бачив.

У судовому засіданні 26.03.2024 року було допитано свідка обвинувачення ОСОБА_6 , який вказав, що обвинуваченого знає, родичем йому він не є. Свідок пояснив, що 16.12.2023 року він випив 100 грам горілки та приблизно десь о першій годині дня вони з ОСОБА_12 зустрілись у місті, де магазин Градус, стали навпроти панютинської зупинки, розмовляли та вирішили купити метадон для власного споживання. Потім до них сам підійшов чоловік, який почув їх розмову, представився ОСОБА_13 , сказав, що приїхав з війни, був на передовій. ОСОБА_6 зазначив, що даний чоловік попрохав з ними придбати метадон, сказав, що за все платить. Вони втрьох пішли до таксиста, з яким домовився ОСОБА_10 , щоб він відвіз нас на 2 мікрорайон до аптеки біля кафе Тройка, автомобіль таксі 99 темно-синій чи темно зелений. Свідок пояснив, що вони сіли та поїхали на мікрорайон в аптеку, водій зупинився на парковці біля 3 під`їзду девятиповерхівки. Так, ОСОБА_6 вказав, що з вони з ОСОБА_7 сиділи позаду, він був за пасажирським сидінням. Вони втрьох вийшли з машини та попрохали, щоб водій почекав їх, пішли в аптеку за будинок, але там не було дімідролу, метадону. Коли повернулись ближче до машини, метрів за 10-15 від неї, ОСОБА_10 сказав ОСОБА_7 , щоб той дав йому 400 грн і тоді він зараз принесе чотири таблетки, однак ОСОБА_13 відмовився та в процесі розмови виявилось, що грошей у нього немає. Через відсутність коштів у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникла сварка, чи чув її таксист не знає. Свідок пояснив, що ОСОБА_13 почав кричати та махати руками, у звязку з чим він потянув його за капюшон, бо він дуже близько стояв до ОСОБА_11 та міг розпочатись конфлікт. ОСОБА_6 вказав, що таких було два рази, на дворі було слизько та вони упали. Свідок додав, що ОСОБА_11 підняв ОСОБА_13 , оскільки він був зверху нього. Як зазначив ОСОБА_6 , коли ОСОБА_13 заспокоївся, вони з ОСОБА_11 пішли до машини. Коли вони з ОСОБА_11 сіли в машину, свідок чув як ОСОБА_7 кричав про якийсь телефон, казав, щоб віддали, на що ОСОБА_11 сказав, що коли він віддасть гроші, тоді і забере телефон. ОСОБА_6 вказав, що коли вже поїхали в машині, він побачив у ОСОБА_4 сенсорний телефон, хоча до цього ОСОБА_11 телефонував з кнопочного, однак сенсорний у нього також є, тому він не зрозумів, чи був цей телефон потерпілого. Свідок пояснив, що не відреагував на крики ОСОБА_13 , бо той був п`яний та на емоціях, а тому його телефон міг у нього в кармані лежати. ОСОБА_6 зазначив, що таксист відвіз їх до ОСОБА_14 додому на вул.Абросімова, що на ОСОБА_15 , та він зателефонував мамі, та попрохав кинути таксисту ОСОБА_9 гроші у сумі 100 грн на карту.

У судовому засіданні 25.04.2024 року було допитано потерпілого ОСОБА_7 , який вказав, що обвинуваченого знаю, родичем не є. Пояснив, що в 2024 році, взимку, начебто 19 числа, якого місяця не пам`ятає, він вживав алкоголь, а саме 150 грам горілки навпроти центрального ринку, там де магазин Градус, та почув розмову про те, що чоловіки збирались придбати метадон. Він підійшов до них та познайомився з ними, запропонував скооперуватися та скинутися на метадон, вони погодились. Після чого вони пішли до таксиста, з

яким спілкувався ОСОБА_11 та поїхали на 2 мікрорайон в аптеку, що в буд.15. Там вони зайшли в аптеку, що саме збирались купляти не знає та чи він заходив з іншими до аптеки не памятає. Коли вийшли з аптеки та були недалеко до автомобіля, обвинувачений запропонував взяти таблетки метадону, однак виявилось, що вони дорогі по 150 грн і він відмовився від їх придбання. Потерпілий пояснив, що вартість таких таблеток не знає, але вирішив, що це дорого. Коли почав йти від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ОСОБА_11 його наздогнав, повалив на землю, після чого він його скинув. Зазначив, що драки не було, коли він лежав на спині у нього просто випав телефон Xiaomi Note 10 5G та полетів на праву сторону. ОСОБА_11 встав підняв його телефон та тримав його в руках, поки ОСОБА_6 , його тримав, зі словами, що це буде їх компенсацією. Після чого ОСОБА_11 сказав, щоб ОСОБА_6 його бросив, вони сіли в таксі та поїхали в невідомому напрямку. Потерпілий зазначив, що таксист, коли вони сідали в машину, спитав у них в кінці, що вони роблять. Також, ОСОБА_7 вказав, що кричав обвинуваченому, щоб той віддав телефон, або він буде викликати поліцію, обвинувачений це чув, однак вони просто поїхали. Після чого він пішов, зайшов до магазину Хуторок, попрохав зателефонувати та викликав поліцію. Потерпілий додав, що має претензії морального характеру до ОСОБА_4 , матеріального не має, цивільний позов не заявляв.

Оцінюючи, згідно вимог ст. 94 КПК України, всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілого та свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши подані докази, висновок експертизи, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Беручи до уваги докази в їх сукупності, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає. Клопотання сторони захисту та обвинуваченого про зміну кваліфікації дії обвинуваченого не підлягає задоволенню, оскільки суперечить усім доказам по справі, окрім показань обвинуваченого, що розцінюється судом як бажання уникнути відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, вдівець, не працюючий, дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, на військовому обліку не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з приводу Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, вперше був взятий на облік у 2014 році, за місцем мешкання ніяк себе не зарекомендував. Має ряд тяжких хронічних захворювань, а саме: хронічний гепатит, хронічний панкреатіт, хронічний пієлонефрит.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочину.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупності усіх обставин, що його характеризують, беручи до уваги відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини покарання, даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину і ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.4 ст. 186 КК України, і приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства та таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстави для застосування ст. ст. 75,76 КК України відсутні.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст. 69, 69-1 КК України у суду немає.

18.12.2023 року ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування було обрано слідчим суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. 19.01.2024 року ОСОБА_4 було звільнено у звязку з внесенням застави. В ході судового розгляду ОСОБА_4 неодноразово було продовжено обовязки, покладені на нього у звязку з внесенням застави.

Відповідно перебування обвинуваченого під вартою у період з 18.12.2023 року по 19.01.2024 року включно підлягає зарахуванню у строк відбуття ним покарання у виді позбавлення волі.

Так, суд вважає за необхідне при винесенні вироку застосувати положення ст. 72 КК України, а саме ч. 5 ст. 72 КК України, відповідно до якої попереднє ув?язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_16 від 18.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було визначено суму застави в сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360, 00 грн.

Як вбачається з копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1, код квитанції 9330-5301-7462-0550 від 19.01.2024 року, застава внесена ОСОБА_17 19.01.2024 року на рахунок: НОМЕР_4 , , банк отримувача ДКС України м. Київ, отримувач ТУ ДСА України у Харківській області, призначення платежу: сплата за внесення застави за ОСОБА_4 ; платник (заставодавець) - ОСОБА_17 , в зв`язку з чим 19.01.2024 року ОСОБА_4 було звільнено з-під варти.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Оскільки під час судового розгляду кримінального провадження клопотань про скасування або зміну запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходило, суд не вбачає підстав для скасування або зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді застави до набрання вироком законної сили.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 11 ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної

власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 р. № 15 визначено механізм внесення, підтвердження зарахування, повернення та звернення у дохід держави коштів у разі застосування запобіжного заходу у вигляді застави, який обраний з метою забезпечення належної поведінки особи, щодо якої застосовано запобіжний захід, її явки за викликом до слідчого, прокурора або суду, а також виконання інших покладених на неї обов`язків, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.

Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, Верховного Суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи:

-заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку;

-засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави;

-копія платіжної інструкції, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

Територіальне управління ДСА або апеляційний суд, Вищий антикорупційний суд, Верховний Суд, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, розглядає зазначені документи та протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження за умови зарахування коштів на депозитний рахунок готує та подає до органу Казначейства платіжну інструкцію про повернення коштів.

Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних інструкцій територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, Верховного Суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства.

Як вбачається з копії квитанції від 19.01.2024 року на рахунок ТУ ДСА України в Харківській області ОСОБА_17 внесена застава за ОСОБА_4 в розмірі 107 360, 00 грн.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає за необхідне залишити запобіжний захід у вигляді застави.

Цивільний позов у справі не заявлений.

У справі є судові витрати, а саме витрати на залучення експертів в зв?язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи № CE-19/121-23/29886-ТВ від 22.12.2023 р. в розмірі 1893 гривень 20 копійок, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

У справі наявний речовий доказ, а саме: Xiaomi «Redmi 5G 4/64 GB Gray (M2103K19G)» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору, із силіконовим напівпрозорим чохлом, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2023 року ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_16 був накладений арешт на майно, а саме на: Xiaomi «Redmi 5G 4/64 GB Gray (M2103K19G)» IMEI 1: НОМЕР_2 ,

IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору, із силіконовим напівпрозорим чохлом.

В зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування основного покарання рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

На підставі положень ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк перебування його під вартою з 18.12.2023 року по 19.01.2024 року включно з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави.

Заставу в розмірі 107 360, 00 грн, внесену ОСОБА_17 в межах справи №629/7383/23, номер провадження 1-кс/629/1621/23, за ОСОБА_4 , яка знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА України у Харківській області, з призначенням платежу - сплата за внесення застави за ОСОБА_4 ; платник (заставодавець) - ОСОБА_17 , згідно з копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1, код квитанції 9330-5301-7462-0550 від 19.01.2024 року, після набрання вироком законної сили - повернути заставодавцю ОСОБА_17 .

Стягнути з ОСОБА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , витрати на залучення експертів в зв?язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи № CE-19/121-23/29886-ТВ від 22.12.2023 р. в розмірі 1893 гривень 20 копійок, які необхідно перерахувати на рахунок НОМЕР_5 , отримувач ГУК Харків обл/МТГХарків/24060300, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), код отримувача 37874947, код доходів 24060300, інші надходження.

Цивільний позов не заявлено.

Скасувати арешт, накладений 18.12.2023 року ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_16 на майно, а саме на: Xiaomi «Redmi 5G 4/64 GB Gray (M2103K19G)» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору, із силіконовим напівпрозорим чохлом.

Речовий доказ у справі, а саме:

-мобільний телефон Xiaomi «Redmi 5G 4/64 GB Gray (M2103K19G)» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEІ2: НОМЕР_3 , у корпусі темно-сріблястого кольору, із силіконовим напівпрозорим чохлом, який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 - залишити власнику.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Згідно ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1