ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2116/24 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисників (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 червня 2024 року включно, без визначення застави.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також визнано доведеним ризик та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений на протязі тривалого часу підтримував зв`язок з представниками країни-агресора та здійснював передання інформації щодо працівників правоохоронних органів та політичних діячів Дніпропетровської області, а відтак останній, не перебуваючи під вартою та маючи вільний доступ до комп`ютерної техніки і мобільних додатків, може продовжувати співпрацювати та передавати відомості представникам рф. Встановлено, що вказані ризики не зменшились.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину та дружину, яка має ряд хронічних захворювань, втім зазначено, що вказані обставини не нівелюють заявлені ризики.

В апеляційній скарзі захисники просять ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Зазначають про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів необхідності продовження виняткового запобіжного заходу.

Звертають увагу, що з урахуванням того, що строки виконання рішення суду про витребування додаткових доказів невідомі та ймовірно будуть тривалими, тримання протягом цього часу ОСОБА_7 під вартою не відповідатиме публічному інтересу та інтересам судового провадження. Посилаються на порушення порядку збирання доказів та вважають обвинувачення таким, що ґрунтується на припущеннях. На переконання захисту, докази, на які у клопотанні посилається прокурор, не є вагомими в розумінні вимог ст. 178 КПК України та не дають підстав вважати обґрунтованою підозру останнього, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Вважають, що клопотання не містить належних обґрунтувань необхідності продовження застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу, а також посилань на докази, якими підтверджуються зазначені у ньому обставини.

Окрім цього, адвокати вважають необґрунтованими й висновки суду про відсутність підстав для визначення застави. На переконання сторони захисту, застава у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде помірною для обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши обвинуваченого та захисників, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційних доводів та просив ухвалу суду залишити без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000188 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України КК України.

23 травня 2024 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання цього обвинуваченого під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати.

Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання його під вартою.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Вказане узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою для застосування запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих правопорушень.

Доводи захисників щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 та недопустимості частини доказів внаслідок процесуальних порушень, допущених під час проведення відповідних слідчих дій, колегія суддів не приймає до уваги як передчасні, оскільки дослідження доводів сторони захисту у цій частині та вирішення обвинувачення по суті є предметом судового розгляду справи.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь необгрунтованим, а причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисників щодо недоведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, колегія суддів не вважає обгрунтованими, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що кримінальне провадження № 0000188 щодо ОСОБА_7 перебуває на завершальній стадії судового розгляду, а відтак ймовірність того, що обвинувачений може вдатися до спроб переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності, існує і є вагомою.

Крім цього колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у тому, що він здійснював спілкування із представником рф, яким передавав інформацію щодо працівників правоохоронних органів та політичних діячів Дніпропетровської області, що дозволяє грунтовно припускати, що останній, маючи сталі зв`язки зі співробітниками фсб рф, може незаконно перетнути кордон України з тимчасово окупованих та непідконтрольних територій. Також батько обвинуваченого проживає на території рф є громадянином вказаної держави, з останнім обвинувачений підтримував сталі зв`язки та неодноразово виїздив до рф.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Про існування та особливу вагомість ризику продовження злочинної діяльності, вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які полягають в умисній, протиправній, активні співпраці із співробітниками фсб рф та передані останнім інформації, що дозволяє ґрунтовно припускати, що цей обвинувачений зневажливо ставиться до суспільства і встановлених у ньому правил, є особою зухвалою, схильною до дій, спрямованих на проведення підривної діяльності проти України, заподіяння шкоди державній безпеці.

Доводи сторони захисту щодо даних про особу ОСОБА_7 та його позитивної характеристики заслуговують на увагу, однак не є підставою для зміни запобіжного заходу з огляду на вищенаведені обставини.

Апеляційні доводи захисників про безпідставне, на їх думку, утримання суду першої інстанції від визначення альтернативної застави, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується із висновком суду першої інстанції про особливу вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки останнього шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Одночасно колегія суддів, беручи до уваги те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення у справі та судовий розгляд триває, а також враховуючи положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону та вжиття необхідних заходів щодо розгляду справи по суті протягом розумного строку.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисників - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4