Справа № 308/3702/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486 від 10.11.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, про скасування арешту тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000486 від 10.11.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.354 України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2021 року, у рамках кримінального провадження №0000486 від 10.11.2020 прийнято рішення про накладення арешту на речовий доказ по справі - мобільний телефон яким користувався ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «I-Phone7» чорного кольору із сім картою НОМЕР_1 .

Вказаний мобільний телефон являється власністю ОСОБА_4 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.02.2024 року по справі №308/3702/21 ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.354 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрито.

12.06.2024 року від адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , надійшло клопотання про скасування арешту, накладеного на належний ОСОБА_4 мобільний телефон.

Адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання надали спільну заяву, згідно якої клопотання підтримують у повному обсязі та просять розглянути таке у їх відсутності.

У судове засіданні прокурор подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без його участі. Проти задоволення клопотання не заперечує.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді скарги, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000486 від 10.11.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2021 року, у рамках кримінального провадження №0000486 від 10.11.2020 прийнято рішення про накладення арешту на речовий доказ по справі - мобільний телефон яким користувався ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «I-Phone7» чорного кольору із сім картою НОМЕР_1 .

Встановлено, що Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.02.2024 року по справі №308/3702/21 ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.354 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Однак, після закриття кримінального провадження питання про долю речових доказів вирішено не було.

Положеннями ч.1 та ч.4 ст.174 КПК України визначено, що клопотання про скасування арешту майна під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час, необхідність в арешті майна, накладеного Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2021 року, відпала.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на цей час завдання та мета застосування арешту майна досягнуті, тому таке втручання у здійснення права власності особи вже не відповідає потребам судового розгляду, у зв`язку з чим відпала потреба у подальшому застосуванні обмеження права власності на майно у вигляді арешту на таке майно.

У відповідності до ч. 9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, при цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу; речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вказані вище фактичні обставини справи за яких кримінальне провадження № 0000486 від 10.11.2020 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.02.2024 року закрито, суд виходячи з вимог ст. 100 КПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо долі речових доказів по справі наступним чином: мобільний телефон марки «I-Phone7» чорного кольору із сім картою НОМЕР_1 - повернути власнику (законному володільцю).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що внесене адвокатом клопотання вцілому є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.100,171-174,309,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 - задоволити.

Арешт накладений Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2021 року на мобільний телефон марки «I-Phone7» чорного кольору із сім картою НОМЕР_1 скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000486, мобільний телефон марки «I-Phone7» чорного кольору із сім картою НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_4 .

Ухвалу може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1