Справа № 314/857/22
Провадження № 1-кп/314/80/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2024 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ клопотання захисника про призначення експертизи, у кримінальному провадженні за №0000052 відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за №0000052 відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

До суду захисник подав клопотання про призначення експертизи та виклик свідків сторони захисту (Т.4, а.с.119).

В частині клопотання про призначення експертизи, обвинувачений просить провести хімічну експертизу полімерної пляшки вилученої при огляді місця події відносно встановлення обставин, які препарати, які можуть бути в алкоголі, що знаходився у пляшці.

В частині клопотання про виклик свідків, сторона захисту просить допитати свідків відносно обставин купівлі алкогольного напою, його змісту та обставин перебування інших осіб на місці вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що проведення експертизи необхідно для встановлення його стану усвідомлення подій на час подій, відносно яких пред`явлено обвинувачення, оскільки, як зазначає обвинувачений, вони з батьком вживали алкоголь із зазначеної пляшки.

Обвинувачений зазначає, що він не пам`ятає подій, які відбувались та висловлює припущення, що алкоголь міг містити препарати, що впливали на його свідомість.

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно з ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Відповідно до ч.1,2 ст.244 КПК України сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо:

1) для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок;

2) сторона захисту не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.

У клопотанні зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, якими обґрунтовуються доводи клопотання;

4) експерт, якого необхідно залучити, або експертна установа, якій необхідно доручити проведення експертизи;

5) вид експертного дослідження, що необхідно провести, та перелік запитань, які необхідно поставити перед експертом.

Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання в цій частині, оскільки стороною захисту жодним чином не доведено наявності обґрунтованого припущення відносно того, що обвинувачений міг не усвідомлювати значення своїх дій на момент інкримінованих подій.

Клопотання не містить жодного посилання на матеріали кримінального провадження, які б підтверджували обґрунтованість висунутого припущення, з урахуванням обставини того, що на момент подання клопотання судом досліджено весь обсяг письмових доказів сторони обвинувачення.

Відносно частини клопотання про виклик свідків, суд приходить до наступного.

За визначенням ч.1 ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Так, рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.

Право на змагальне провадження означає, в принципі, можливість для сторін знати і коментувати усі складові наданої доказової бази і усі зауваження, надані для того, щоб вплинути на рішення суду (Brandstetter проти Австрії, § 67). Воно тісно пов`язане з принципом рівності сторін і, до речі, Суд іноді вирішував про порушення статті 6 § 1 саме внаслідок сукупного розгляду цих двох понять.

Практика Суду (Європейського суду з прав людини) зазнала значної еволюції, зокрема щодо важливості зовнішніх проявів і щодо збільшення уваги громадськості до належного відправлення правосуддя (Borgers проти Бельгії, § 24). У кримінальних справах стаття 6 § 1 перетинається з особливими гарантіями статті 6 § 3, хоча і не обмежується переліченими у ній мінімальними правами. Гарантії, наведені у статті 6 § 3, є водночас складовими, що входять до поняття справедливого судового розгляду в розумінні статті 6 § 1 (Ібрагім та інші проти Сполученого Королівства [ВП], § 251). Суд розглядав питання рівності сторін і змагального судового розгляду в різних ситуаціях, які часто перетиналися з правами на захист відповідно до статті 6§3 Конвенції.

Відмова заслухати будь-яких свідків або розглянути докази для захисту, але допит свідків і дослідження доказів обвинувачення може поставити питання з точки зору рівності сторін (Борісова проти Болгарії, §§ 47-48; Topiж проти Хорватії, § 48). Те ж саме справедливо, якщо суд першої інстанції відмовляється викликати свідків захисту для з`ясування невизначеної ситуації, яка є підставою для обвинувачення (Каспаров та інші проти Росії, §§ 64-65). Таким чином, у всіх таких випадках, під час визначення того, чи було провадження справедливим, Суд, можливо, повинен буде застосувати відповідний тест, викладений у справі Муртазалієва, метою якого є визначення того (1) чи була вимога про допит свідка достатньо обґрунтованою і доречною щодо предмету обвинувачення; (2) чи розглядали національні суди доречність цих показань і надали достатні підстави для свого рішення не допитувати свідка під час судового розгляду; та (3) чи завдало шкоди загальній справедливості провадження рішення національних судів не допитувати свідка (Абдулаєв проти Азербайджану, §§ 59-60).

У зв`язку з цим вимога справедливого судового розгляду не накладає на суд першої інстанції зобов`язання доручити складання експертного висновку або проведення будь-якого іншого слідчого заходу лише тому, що сторона подала клопотання про це. Якщо захист наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або прийняв інші докази (такі як, наприклад, висновок експерта) національні суди повинні вирішити, чи є необхідним або доцільним прийняти ці докази для розгляду під часу слухання справи. Національний суд може вільно, за умови дотримання умов Конвенції, відмовитися викликати свідків, запропонованих захистом. (Хусейн та інші проти Азербайджану, § 196; Ходорковський та Лєбєдєв проти Росії, §§ 718 та 721; Poletan і Azirovik проти колишньої Югославської Республіки Македонія, § 95).

Питання доступу до доказів може виникнути відповідно до статті 6, оскільки докази, про які йде мова, є доречними для справи заявника, зокрема, якщо це має важливе значення для обвинувачень, висунутих проти заявника. Це стосується випадків, коли докази, використовувалися та на них покладалися для визначення винуватості заявника, або в них містилися такі відомості, які могли б дозволити заявникові реабілітуватися або зменшити покарання. Відповідні докази в цьому контексті - це не лише факти, які безпосередньо стосуються фактів конкретної справи, але й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти перших (Rowe and Davis проти Сполученого Королівства [ВП], § 66; Мірілашвілі проти Росії, § 200; Леас проти Естонії, § 81; Матановіч проти Хорватії, § 161). 156. Проте, від обвинуваченого можливо очікувати наведення конкретних підстав для його або її клопотання про доступ до доказів, а національні суди мають право перевірити обґрунтованість цих причин (C.G.P. проти Нідерландів, рішення Комісії; Janatuinen проти Фінляндії, § 45, Леас проти Естонії, § 81; Матановіч проти Хорватії, § 157). У будь-якому випадку, у системах, в яких органи прокуратури за законом зобов`язані брати до уваги факти як за, так і проти підозрюваного, процедура, за допомогою якої органи прокуратури самі намагаються оцінити, що можуть вони бути доречними до справи або ні, без будь-яких наступних процесуальних гарантій прав на захист не може відповідати вимогам статті 6 §1 (Natunen проти Фінляндії, §§ 47-49; Матановіч проти Хорватії, §§ 158, 181-182).

Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання в цій частині, оскільки стороною захисту жодним чином не доведено наявності обґрунтованості обставин того, що зазначені в клопотанні особи мають інформацію відносно обставин інкримінованого діяння. Крім того сторона захисту на стадії досудового розслідування не зазначала про наявність у сторони захисту таких відомостей. Матеріали кримінального провадження не містять обґрунтованих посилань відносно того, що обвинувачений на час інкримінованого діяння не міг усвідомлювати та не пам`ятати події на час інкримінованого діяння та обставин того, що його фізичний стан змінився на час розгляду кримінального провадження відносно відновлення пам`яті щодо подій, які відбувалися з ним на час інкримінованого діяння.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 95, 242, 244, 332, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника про призначення експертизи та допит свідків захисту в обсязі поданого клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

12.04.2024