КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31.01.2024 задоволено клопотання старшого слідчого відділення №1 (з обслуговування Міжнародного аеропорту «Київ») слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0003621 від 06.12.2023, а саме на: предмет ззовні схожий на пістолет із наявним номером НОМЕР_1 із магазином та вісьмома патронами, який поміщено до спец. пакету PSP 1257212; кобуру та дозвіл на травмат із серією НОМЕР_1, які поміщено до спец.пакету PSP1257211; два магазини та 16 патронів, які поміщено до спец. пакету PSP1257207; мобільний телефон «Appel» Iphone12, який поміщено до спец. пакету PSP1257208; мобільний роутер чорного кольору марки «Huawei», який поміщено до спец. пакету PSP1257206; ключі від автомобіля марки BMW у чохлі коричневого кольору, які поміщено до спец.пакету PSP1257210; два флеш накопичувачі чорно-сірого кольору марки LEDGER, ___________________________________________________________________________

Справа № 760/29210/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1990/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

які поміщено до спец.пакету PSP1257203; шістнадцять купюр номіналами сто доларів США із наступними серіями: LB39950677S, MB1500451E, PE96730716C, MH34026558A, LB61221008R, MF00695779E, PA34466395B, MB36996091E, PK06261596H, PA19421836C, PA19421831C, LB09587235R, LB09587233R, LB09587232R, PA19421833C, PA19421837C, купюри номіналом п`ятдесят доларів США у кількості п`яти штук MA13511215A, IK00280163A, JB71473729, PB39708764B, EL36421074A, одна купюра номіналом двадцять доларів США МВ22064094, які поміщено до спец.пакету PSP1257205; купюри номіналом тисяча гривень із серіями АИ1279384, АЕ2233759, АД2460143, АС5000291, АС4376259, АЕ4734770, АВ5310672, АС4376255, АС4376254, у кількості дев`яти штук, купюри номіналом п`ятсот гривень у кількості шести штук із серіями ЄЄ7849733, ЕИ9593364, ЗГ0717757, ВЗ6587132, ЦБ1434083, УИ3073946, купюри номіналом двісті гривень у кількості десяти штук із серіями: ВЗ7010500, ЗВ5976165, ЄИ3437157, ТИ4241925, ЦБ6967832, ЕА6680773, ЕЄ2684708, ДБ9081401, ЕЄ1216012, купюри номіналом сто гривень у кількості двох штук із серіями УУ4335210, УЦ6913931, купюра номіналом п`ятдесят гривень із серією КК7811574, купюра номіналом двадцять гривень із серією ЄБ5507239, які поміщено до спец. пакету PSP1257204; п`ять монет номіналом десять гривень, чотири монети номіналом п`ять гривень, дві монети номіналом дві гривні, одна монета номіналом одна гривня, які поміщено до спец. пакету PSP1257202; особисті речі, які поміщено до спец. пакету PSP4173385.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, посилаючись на те, що слідчим без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення даної слідчої дії вилучено у ОСОБА_6 майно, яке належало йому на праві приватної власності, а також майно, власником якого є інші особи.

Так, вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1870 доларів США та 9 000 гривень належать ОСОБА_10 , що остання підтвердила в судовому засіданні. Однак слідчий суддя не взяв до уваги показання вказаного свідка, а також не врахував те, що прокурором не надано доказів на підтвердження права власності підозрюваного на вказану у протоколі суму грошових коштів.

Крім того, слідчим суддею не звернуто уваги на надані стороною захисту докази невідповідності тверджень слідчого та прокурора щодо належності на праві власності ОСОБА_6 автомобіля «BMW», у зв`язку із чим безпідставно накладено арешт на ключі від цього автомобіля, які не належить ОСОБА_6 , а є власністю ОСОБА_11 та є невід`ємною річчю від автомобіля.

Ні ОСОБА_11 , на ключі від автомобіля якого накладено арешт, ні ОСОБА_10 , на грошові кошти якої накладено арешт, не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, а тому, на думку апелянта, на їхнє майно не може бути накладено арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації за вироком суду.

Накладаючи арешт на майно з підстав, передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПКУкраїни, слідчий суддя не переконався у тому, що це майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України та не врахував правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Винесення постанови про визначення майна речовим доказом не може бути єдиною підставою для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Жодних доказів того, що вказані речі є предметом чи знаряддям злочину та доказом розслідуваного кримінального правопорушення, в матеріалах судового провадження не міститься і такі докази не наведені у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, що свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ОСОБА_6 клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

29.02.2024 від прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю у процесуальних діях в іншому кримінальному провадженні.

Разом з тим, доказів на обґрунтування викладених у клопотанні обставин щодо неможливості забезпечення участі прокурора у судовому засіданні, до клопотання не долучено.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження,слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003621 від 06.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, 06.12.2023 до Солом`янського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшло повідомлення від ОСОБА_12 про те, що невідомі особи, незаконно заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району міста Києва від 12.12.2000, згідно з розпорядженням (наказом) від 12.12.2000 № НОМЕР_2, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації міста Києва від 21.12.2000 і записане в реєстрову книгу за № 4361 (Д.200-233), належить заявнику ОСОБА_12 , чим завдали останньому майнової шкоди.

Згідно даних протоколу затримання від 06.12.2023, цього ж дня ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України, за адресою: АДРЕСА_2 . У ході проведення даної слідчої дії було проведено особистий обшук ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено речі та грошові кошти, згідно викладеного у зазначеному протоколі переліку.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні - тимчасово виконуючого обов`язки начальника слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Солом`янського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_13 від 06.12.2023 майно, вилучене під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003621 від 06.12.2023.

08.12.2023 старший слідчий відділення №1 (з обслуговування Міжнародного аеропорту «Київ») слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням від 07.12.2023, погодженим прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , в якому просила накласти арешт на майно, вилучене під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 , а саме: предмет ззовні схожий на пістолет із наявним номером НОМЕР_1 із магазином та вісьмома патронами, який поміщено до спец. пакету PSP 1257212; кобуру та дозвіл на травмат із серією НОМЕР_1, які поміщено до спец.пакету PSP1257211; два магазини та 16 патронів, які поміщено до спец. пакету PSP1257207; мобільний телефон «Appel» Iphone12, який поміщено до спец. пакету PSP1257208; мобільний роутер чорного кольору марки «Huawei», який поміщено до спец. пакету PSP1257206; ключі від автомобіля марки BMW у чохлі коричневого кольору, які поміщено до спец.пакету PSP1257210; два флеш накопичувачі чорно-сірого кольору марки LEDGER, які поміщено до спец.пакету PSP1257203; шістнадцять купюр номіналами сто доларів США із наступними серіями: LB39950677S, MB1500451E, PE96730716C, MH34026558A, LB61221008R, MF00695779E, PA34466395B, MB36996091E, PK06261596H, PA19421836C, PA19421831C, LB09587235R, LB09587233R, LB09587232R, PA19421833C, PA19421837C, купюри номіналом п`ятдесят доларів США у кількості п`яти штук MA13511215A, IK00280163A, JB71473729, PB39708764B, EL36421074A, одна купюра номіналом двадцять доларів США МВ22064094, які поміщено до спец.пакету PSP1257205; купюри номіналом тисяча гривень із серіями АИ1279384, АЕ2233759, АД2460143, АС5000291, АС4376259, АЕ4734770, АВ5310672, АС4376255, АС4376254, у кількості дев`яти штук, купюри номіналом п`ятсот гривень у кількості шести штук із серіями ЄЄ7849733, ЕИ9593364, ЗГ0717757, ВЗ6587132, ЦБ1434083, УИ3073946, купюри номіналом двісті гривень у кількості десяти штук із серіями: ВЗ7010500, ЗВ5976165, ЄИ3437157, ТИ4241925, ЦБ6967832, ЕА6680773, ЕЄ2684708, ДБ9081401, ЕЄ1216012, купюри номіналом сто гривень у кількості двох штук із серіями УУ4335210, УЦ6913931, купюра номіналом п`ятдесят гривень із серією КК7811574, купюра номіналом двадцять гривень із серією ЄБ5507239, які поміщено до спец. пакету PSP1257204; п`ять монет номіналом десять гривень, чотири монети номіналом п`ять гривень, дві монети номіналом дві гривні, одна монета номіналом одна гривня, які поміщено до спец. пакету PSP1257202; особисті речі, які поміщено до спец. пакету PSP4173385.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31.01.2024 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вищеперелічене майно, вилучене під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту майно, вилучене під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження №0003621 від 06.12.2023, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, знищення, перетворення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого майна критеріям речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти в сумі 1870 доларів США та 9 000 гривень належать ОСОБА_10 , не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Як убачається із матеріалів клопотання, зазначені грошові кошти вилучено під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України, що не заперечується і апелянтом в апеляційній скарзі.

При цьому, представником власника майна не надано доказів на підтвердження доводів про належність вилучених грошових коштів саме ОСОБА_10 .

Крім того, доводи апелянта про належність вилучених грошових коштів ОСОБА_10 , а вилученого ключа від автомобіля - для ОСОБА_11 , не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання апелянта на відсутність ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вилучення речей та грошових коштів відбулося в ході затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України та проведеного особистого обшуку останнього.

Твердження апелянта про те, що оскаржувана ухвала не відповідає критерію розумності та співрозмірності, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна, не заслуговують на увагу, оскільки арешт накладено на речові докази у кримінальному провадженні з метою їх збереження, тобто наявності правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3