Справа № 755/444/24
№ 1-кс/755/1850/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, українцю, громадянину України, з вищою освітою, не працюючому офіційно, одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 09.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

Клопотання погоджено з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 09.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У листопаді 2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, внаслідок чого, ОСОБА_7 переїхала жити до своєї доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . У подальшому, 09.01.2024 року в ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 та цього ж дня, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , взяв із кухні кухонний ніж та направився до місця проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 піднявся ліфтом на 20-й поверх загального коридору під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де на той момент перебувала потерпіла ОСОБА_7 . Реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо допускаючи настання тяжких наслідків та тримаючи кухонний ніж світлого кольору у правій руці, наніс численні удари ножем у тулуб потерпілої ОСОБА_7 . Після цього, потерпілу ОСОБА_7 з отриманими внаслідок дій ОСОБА_5 тілесними ушкодженнями було госпіталізовано до КНП «КМКЛ ШМД».

У результаті неправомірних дій ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а саме: проникаючі колото-різані рани живота з евентерацією сальника, внутрічеревна кровотеча.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у тому, в умисних діях, які виразились у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто, у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України.

09 січня 2024 року ОСОБА_5 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

09 січня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

10 січня 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.03.2024 року включно.

28 лютого 2024 року керівником Дніпровської окружної прокуратури м. Києва строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжено до трьох місяців.

04 березня 2024 року Дніпровським районним м. Києва ОСОБА_5 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.04.2024 року.

02 квітня 2024 року Дніпровським районним м. Києва строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжено до шести місяців.

02 квітня 2024 року Дніпровським районним м. Києва ОСОБА_5 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31.05.2024 року.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 22.01.2024 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 22.01.2024 року; висновком експерта № 042-143-2024 від 25.01.2024 року з КМКБСМЕ, на ім`я ОСОБА_7 ; протоколом проведення обшуку від 09.01.2024 року; протоколом огляду місця події від 09.01.2024 року; протоколом перегляду відеозапису від 09.01.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 09.01.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 22.01.2024 року; речовими доказами та іншими доказами в їх сукупності.

На даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі та будучи обізнаним з санкцією статті яка йому інкримінується, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місця проживання останніх, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань у судовому засіданні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме - не з`являтися за викликами до слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій, чим буде затягувати строки досудового розслідування. У свою чергу, інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під вартою. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, доводять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу.

Так, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків.

Підстави та обставини, передбачені ст. 177 (всі перелічені та обґрунтовані вище ризики) та ст. 178 КПК України, свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам і застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного.

Все вищезазначене дає достатні підстави вважати, що підозрюваний при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, у подальшому, може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, тяжкість покарання є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду при обранні запобіжного заходу.

Вказані ризики є реальними, стійкими, триваючими, вони не відпали та не змінилися та виправдовують даний запобіжний захід. У свою чергу, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим, завершити досудове розслідування до вказаного строку не видається за можливе, оскільки для зібрання достатніх доказів для остаточного та беззаперечного доведення винуватості підозрюваного у провадженні необхідно виконати ряд слідчих (розшукових) дій та прийняти значну кількість процесуальних рішень, а саме: отримати висновок призначеної 29.02.2024 року до Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_5 ; відповідно до вимог ст. 290 КПК України, надати доступ сторонам кримінального провадження до матеріалів досудового розслідування; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

15 січня 2024 року до ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» призначено судову амбулаторну комплексну психолого-психіатричну експертизу відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 167 встановлено, що ОСОБА_5 потребує призначення йому стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Виявлені у ОСОБА_5 психологічні особливості можуть свідчити про наявність психічного розладу.

29 лютого 2024 року до Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» призначено стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу відносно підозрюваного ОСОБА_5

04 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва підозрюваного ОСОБА_5 направлено до Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Вказані слідчі (розшукові), процесуальні дії та результати експертизи мають важливе значення для кваліфікації дій підозрюваного та їх результати можуть бути використані під час судового розгляду, як джерело доказів. Відповідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії не можуть бути завершені до закінчення строку досудового розслідування у зв`язку із особливою складністю провадження, пов`язаною із значною кількістю та тривалістю слідчих (розшукових) дій, проведенням експертизи (великим обсягом поставлених на вирішення експерта питань), без висновку якої неможливо завершити досудове розслідування.

Крім того, проведення вищевказаних процесуальних, слідчих (розшукових) дій під час проведення досудового розслідування необхідно для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та перевірки вже зібраних фактів та доказів. Виконання значного обсягу слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій потребує додаткового часу.

Таким чином, саме такий запобіжний захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з підстав, викладених у клопотанні, зазначивши, що підозра є обґрунтованою та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, на даний час, необхідно ще отримати висновок судової психолого-психіатричної експертизи. Таким чином, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила проти продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшилися.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та прохав змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людину як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішенні питання про продовження підозрюваному ОСОБА_10 строку тримання під вартою, слідчий суддя виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

09 січня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

10 січня 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.03.2024 року включно.

Постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 від 28.02.2024 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 09.01.2024 року до трьох місяців.

04 березня 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.04.2024 року.

02 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 09.01.2024 року до шести місяців.

02 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31.05.2024 року включно.

04 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва підозрюваного ОСОБА_5 направлено до Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Зокрема, 04 березня 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 направлено до Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» у вартове відділення для проведення комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи.

Крім того, у судовому засіданні стороною захисту, відповідно до положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про необґрунтованість пред`явленої підозри.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію підозрюваного, майновий стан, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення є тяжким злочином. Зокрема, наявні ризики дають підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, офіційно не працює, може впливати на потерпілу та свідків, уникати від досудового розслідування і суду.

Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Також ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення застави підозрюваному у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, тобто, до 09 липня 2024 року.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення застави підозрюваному у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: