КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, на строк 60 днів по 18 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено та продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 18 липня 2024 року включно.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України ОСОБА_6 розмір застави не визначався.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Захисник вважає, що ухвала суду підлягає до скасування через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, в судовому засіданні докази щодо наявності ризиків до клопотання не додавалися та судом не досліджувалися.

Тобто, фактично ОСОБА_6 , продовжено тримання під вартою виключно на підставі тяжкості та категорії ст. 258-3 КК України. Разом з тим це є незаконним, оскільки чисельні висновки ЄСГІЛ та рішення національних судів наголошують, що при продовженні строку тримання під вартою повинні бути встановлені виняткові обставини, а не лише тяжкість та складність кримінального провадження.

Також в клопотанні прокурора є посилання на ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Разом з тим, ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України до внесення змін в ст. 176 КПК України, до нього зараз запобіжний не застосовується, а лише продовжується його строк.

Тому є всі законні підстави обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Окрім цього, суд не врахував, що підозрюваний тривалий час перебуває під вартою (вже більше двох років) тобто всі ті ризики, які може й існували на час затримання, вже втратили свою актуальність, він має похилий вік, стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у нього є родина, раніше не судимий.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи обставини кримінального провадження, відсутність переконливих доказів причетності ОСОБА_6 , до правопорушення за ст. 258-3 КК України, його майновий, сімейний стан, захисник вважає, що застава у мінімальних межах зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок викладений в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ухилитися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, позаяк, ризики які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд також врахував тяжкість і підвищену суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його винуватості за ч. 1 ст. 258-3 КК України, і прийшов до обґрунтованого висновку, що існує ризик переховування від суду задля уникнення кримінальної відповідальності.

Також судом враховано наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, позаяк враховуючи стадію судового розгляду та те, що свідки не допитані, в тому числі, залегендований свідок, тим самим, наявність ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Посилання апелянта на те, що відсутні переконливі докази причетності ОСОБА_6 до інкримінованого злочину не може бути прийнятим до уваги, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, зважаючи на те, що судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Питання обґрунтованості підозри було предметом розгляду при обранні запобіжного заходу, а при продовженні строку дії запобіжного заходу суд перевірив обставини щодо наявності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що прокурором не додано доказів, які б підтверджували обставини, викладені в клопотанні щодо існування ризиків є безпідставними, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються, а при продовженні запобіжного заходу прокурор повинен довести, що зазначені у клопотанні ризики не зникли та не зменшились.

Колегія судді не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про те, що єдиною підставою для тримання обвинуваченого під вартою є тяжкість злочину, в якому він обвинувачується, оскільки висновок суду про продовження строку тримання під вартою ґрунтується на наявності сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, серед яких враховано, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність власного житла у м. Києві.

При цьому тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, що є лише однією з підстав для продовження строку тримання під вартою, а тому посилання захисника на практику ЄСПЛ про те, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалого періоду запобіжного ув`язнення у цьому випадку є безпідставними.

Та обставина, що ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України до часу набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуальних кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» від 14.04.2022 року, яким встановлена обов`язковість застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою у кримінальних провадженнях за підозрою особи у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, не свідчить про необхідність застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальні дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинним на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

У цьому провадженні суд розглядав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 і розгляд цього клопотання не є продовженням процесуальної дії, передбаченої ст. 208 КПК України по затриманню особи.

Отже продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ухвалення судового рішення правильно виконано згідно з положеннями норм КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії та прийняття такого рішення.

Доводи захисника про те, що суд не врахував, що обвинувачений має похилий вік, стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у нього є родина, раніше не судимий, є безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом і свої висновки суд виклав в оскаржуваній ухвалі.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_6 одружений, зі слів має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований в м. Києві, фактично проживав у АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, не судимий.

На думку колегії суддів, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про обвинуваченого в сукупності, та зроблено вмотивований висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, передбачено право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, то суддя постановив правильне рішення, не визначивши останньому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в порядку ст.183 КПК України.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, на строк 60 днів по 18 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 758/11511/22

Провадження №11-кп/824/4204/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1