МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1048/22
Провадження № 1-кп/945/321/24
ВИРОК

Іменем України

25 квітня 2024 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000086, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Белеїв Долинського району Івано-Франківської області, громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушенні проходив військову службу на посаді начальника складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «штаб-сержант»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України

встановив:

Формулювання обвинувачення ОСОБА_4 визнаного судом доведеним.

У ході досудового розслідування встановлено, що 01.03.2020 року громадянин ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, строком на 3 (три) роки.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №34-РС від 07.12.2021 року ОСОБА_4 призначений на посаду начальника складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою.

Згідно положень ч.1 п.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 01.03.2020 року, тобто з моменту зарахування штаб-сержанта ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби штаб - сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу втрати ввіреної йому стрілецької зброї останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Згідно з положеннями ст.ст.1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в' Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, технічне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Особи, винні у порушенні вимог цього Закону притягаються до відповідальності згідно із законом.

Пунктом 13 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року №1225 визначено, що військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників; умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати.

Однак, незважаючи на вищевикладене, штаб-сержант ОСОБА_4 , діючи в порушення зазначених вище вимог законодавства із злочинною недбалістю, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавствам, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, допустив їх порушення за наступних обставин.

Відповідно до відомості закріплення зброї за особовий складом зведеної роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 24.02.2022 року штаб -сержантом ОСОБА_4 отримано, та останньому ввірено для службового користування, зброю, а саме: автомат АКС-74 НОМЕР_2 автомат АКС-74 . НОМЕР_3 та автомат АКС-74 № НОМЕР_4 .

У період часу з 24.02.2022 року по 15.03.20022 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, штаб-сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем контрактної служби та проходячи службу на посаді начальника складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи із кримінальною протиправною недбалістю, в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16, 17, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п.13 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, в умовах воєнного стану, під час видачі зброї та боєприпасів перебуваючи на господарчому дворі, що розташований на території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок порушення правил зберігання, втратив ввірену для службового користування зброю, а саме: автомат АКС-74 НОМЕР_2 , автомат АКС-74 № НОМЕР_5 та автомат АКС-74 № НОМЕР_4 , чим спричинив шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 в розмірі 10215,54 грн.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Позиція представника потерпілого Військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_6 .

Представник потерпілого ОСОБА_6 не заперечував проти затвердження між прокурором та підозрюваним угоди про визнання винуватості.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.413 КК України - тобто, втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання, вчиненої в умовах воєнного стану.

У кримінальному провадженні №0000086, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.413 КК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 з випробуванням.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст.ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи в порядку ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав свою вину, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2,3,4 ч.4 ст.474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне повне відшкодування завданої шкоди, відсутності обставин, які обтяжуть покарання, а також особи ОСОБА_4 , який за місцем проходження військової служби характеризується позитивно на обліку у лікарів психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_8 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч.4 ст.474 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

У вказаному кримінальному провадження був заявлений цивільний позов прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_8 в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 82155 грн 40 коп.

25.04.2024 року прокурор ОСОБА_3 подав на адресу суду заяву, в якій клопотав цивільний позов не розглядати у зв`язку із добровільною сплатою ОСОБА_4 суми завданих збитків, залишивши його без розгляду.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне залишити вказаний цивільний позов без розгляду.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення цього кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні №0000086, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України, між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_8 в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 82155 грн 40 коп - залишити без розгляду.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

25.04.2024