Справа № 553/4278/22
№ провадження 1-кп/646/31/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540 від 18.06.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Іллічівська Одеської області, громадянина України, який має базову середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 23.03.2015 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, відповідно до ст. 75, 104 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 25.11.2020 Комінтернівським районним судом міста Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово засудженою за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, останній раз - 25.11.2020 Комінтернівським районним судом міста Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

15.06.2022, приблизно о 15:00, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, під час воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, визначив предметами свого злочинного посягання майно, що належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_5 . Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та переслідуючи мету незаконного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав електричну пральну машинку ТМ «Whirlpool» моделі «AWE2322», с/н: НОМЕР_1 , після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, звернувши його на власну користь. Пізніше, приблизно о 16:00, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 повернувся на місце вчинення вказаного кримінального правопорушення та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, довів злочин до кінця, таємно викравши електричну духову піч ТМ «gorenje», с/н « НОМЕР_2 », після чого, з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, звернувши його на власну користь.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 8003 гривні 00 копійок.

Суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд переконався в правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин, які ними не оспорюються та у добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які в судовому засіданні ніхто не оспорює.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав, пояснив, що дійсно при обставинах, викладених в обвинувальному акті вчинив дане кримінальне правопорушення, а саме 15.06.2022 року здійснив крадіжку електричної пральної машини ТМ «Whirlpool» моделі «AWE2322», с/н: НОМЕР_1 , та духової пічі ТМ «GORENJE» «029374» в умовах воєнного стану з проникненням у приміщення.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України в сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення обвинуваченого правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 цілком доведена, а вчинене ним вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 4 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий: 09.10.2008 Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік; 11.08.2011 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки; 17.04.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 19.04.2021 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, 02.02.2022 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України у вигляді 2 років 2 місяців обмеження волі, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення злочину визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також незначний розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій, яка, відповідно до висновків судової товарознавчих експертиз: №СЕ-19/121-22/7423-ТВ від 13.07.2022 року складає 755,12 грн., №СЕ-19/121-22/7258-ТВ від 18.07.2022 року складає 566,34 грн., а також той факт, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, що свідчить про відсутність претензій зі сторони потерпілої до обвинуваченого.

Водночас, суд також бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також його матеріальний стан, який офіційно не працевлаштований, який не має джерела доходу, та стан його здоров`я, однак неодноразово судимий.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, зокрема, розмір завданої матеріальної шкоди, дані про особу винного, його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, відтак не має джерела доходу, та стан здоров`я, обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення, захисту та потерпілого, суд приходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також, при обранні виду та міри покарання суд виходить з того, що статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судово-товарознавчих експертиз необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави, згідно ст. 124 КПК України.

Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

Оскільки, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, з метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, набрання вироком законної сили, обрати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду негайно.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за сукупністю вироків визначити шляхом часткового складання призначених покарань та приєднати частково до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2020 року і остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, обрати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду негайно.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судових товарознавчих експертиз:

-№СЕ-19/121-22/7423-ТВ від 13.07.2022 року у розмірі 755,12 грн.;

-№СЕ-19/121-22/7258-ТВ від 18.07.2022 року у розмірі 566,34 грн.;

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21.06.2022 року на духову піч марки «GORENJE» «029374» у корпусі чорного кольору, яку повернути потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.06.2022 року на пральну машинку марки «WIRPOOL» моделі AWF2322, с/ НОМЕР_3 , яку повернути потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1