Провадження №11-сс/801/373/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000106 внесеного до ЄРДР 24.04.2024, за клопотанням слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто до 09 год. 07 хв. 24 червня 2024 року, -

встановив:

ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто до 09 год. 07 хв. 24 червня 2024 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або визначити ОСОБА_8 розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_8 безпідставно підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а докази, на які посилається орган досудового розслідування, не є вагомими в підтвердження обґрунтованої підозри.

Психічний та психологічний стан здоров?я підзахисного не був перевірений ані командуванням частини, ані правоохоронними органами, які були обізнані про причини неможливості виконати бойовий наказ, виходячи з відеозапису його оголошення. Судом не був витребуваний у слідчого такий відеозапис з метою встановлення наявності вагомих доказів в підтвердження обґрунтованої підозри, хоча під час судового засідання в суді І інстанції стороною захисту зазначалося, що у слідчого наявний такий доказ, що підзахисний заявляє, що оголошення наказу (бойового розпорядження) здійснювалося з відеофіксацією.

Судом було проігноровано ту обставину, що ОСОБА_8 раніше не судимий, відмовляється від проведення будь яких слідчих дій, бажає приймати участь в слідчих ді, проведенні допитів, весь час досудового розслідування постійно знаходився в пункті пості дислокації своєї військової частини, порядку несення або проходження військової служби протягом цього часу не порушував, готовий продовжувати військову службу та виконував покладені на нього обов?язки та виконувати свій обов?язок захищати народ України. ОСОБА_8 має постійне місце проживання в Україні, позитивно характеризується, добросовісно ніс службу в Національній гвардії України з 2016 року, є учасником бойових дій, нагороджений відомчою заохочувальною відзнакою -нагрудним знаком «За доблесну службу» наказом від 18 вересня 2023 року № 200 о/с, неодноразово і під час навчання військовому мистецтву і під час захисту держави України з 2014 року за сумлінне виконання службових обов?язків, наполегливість та проявлену старанність і розумну ініціативу під час військового стажування, як солдат та за сумлінне виконання службово-бойових завдань, проявлену при цьому мужність, пильність, старанність розумну ініціативу, високий професіоналізм, зразкову військову дисципліну, як старший лейтенант нагороджувався грамотами від командира військової частини НОМЕР_1 , за сумлінне виконання службових обов?язків, зразкову військову дисципліну в липні 2023 року нагороджений почесною грамотою від Начальника обласної військової адміністрації ОСОБА_11 та Голови обласної ради ОСОБА_12 .

Зазначає, що ОСОБА_8 не відмовлявся виконувати свій обов?язок захищати України та виконувати бойові завдання, однак бажав нести подальшу службу в зводі роти снайперів спеціального призначення, про що неодноразово писав рапорти, де клопотали про його переведення і до реорганізації бойового підрозділу було відповідне погодження командирів.

Крім того, вказує, що розмір заробітної плати ОСОБА_8 як військовослужбовця складає 30000 гривень, ОСОБА_8 , інших джерел доходів у останнього не має.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно матеріалів провадження, Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 від 24.04.2024 за підозрою непокори, тобто відкритої відмови виконати наказу начальника, вчинене в умовах воєнного стану, командиром 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан та який діє на даний час.

Відповідно до витягу з наказу начальника від 01.12.2023 № 371 командира військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України, старшого лейтенанта ОСОБА_8 , призначено на посаду командира 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( НОМЕР_3 ).

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Водночас, старший лейтенант ОСОБА_8 в порушення зазначених вимог порядку виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану та вчинив злочин за наступних обставин.

Старший лейтенант ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби, перебуваючи посаді командира 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 121, 122 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 23.04.2024 о 15 год. 20 хв., перебуваючи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України від 23.04.2024 № 1000 про необхідність вибути 24 квітня 2024 року у службове відрядження до району виконання бойових завдань в Запорізькій області, відкрито в присутності особового складу військової частини НОМЕР_2 відмовився виконати бойовий наказ від 23.04.2024 № 1000, який доведено т.в.о. командира 3-гобатальону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України лейтенантом ОСОБА_13 , чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу.

25.04.2024 ОСОБА_8 оголошено про підозру за ч. 4 ст. 402 КК України, та в порядку ст. 615 КПК України затримано.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_14 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за який останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, про наявність, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, й неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Так, необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею підставно мотивовано тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого у разі визнання його винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з метою унеможливити переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, продовження вчинення кримінальних правопорушень чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, чинення тиску на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи процесуальну поведінку підозрюваного та обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч.1 цієї статті.

Згідно абз.2 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК країни, колегія суддів дійшла висновку, що за таких обставин слідчий суддя, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підставно не визначив розмір застави.

Доводи захисника, що ОСОБА_8 безпідставно підозрюється за ч. 4 ст. 402 КК України, апеляційний суд до уваги не бере та наголошує на тому, що оцінка доказів з точки зору, в тому числі, допустимості, а сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, буде надана судом, відповідно до вимог ст. ст.89,94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, натомість, на теперішній час слідчий суддя під час розгляду клопотання лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для обрання та застосування певного запобіжного заходу.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на позицію, викладену у рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88, відповідно до якої, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Наведені вище дані доводять необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, а також доводять, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання наявним ризикам.

Доводи захисника про те, що підозрюваний має постійне місце проживання в Україні, позитивно характеризується, добросовісно ніс службу в Національній гвардії України, є учасником бойових дій, нагороджений відомчою заохочувальною відзнакою-нагрудним знаком «За доблесну службу» наказом від 18 вересня 2023 року № 200 о/с, неодноразово і під час навчання військовому мистецтву і під час захисту держави України нагороджувався грамотами, як на підставу можливості відмовити слідчому в задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, в даному випадку є недостатніми, з огляду на продовження військової агресії з боку російської федерації щодо України.

Правових підстав для скасування ухвали слідчого судді та ухвалення нової про відмову в задоволення клопотання слідчого та застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу або визначення розміру застави (як про це просить сторона захисту), колегія суддів не вбачає і вважає, що застосування до ОСОБА_8 тримання під вартою без визначення розміру застави здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного.

Апеляційна скарга не містять наведених правових підстав для скасування судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто до 09 год. 07 хв. 24 червня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4