Провадження 1-кп/557/10/2024
Справа 557/560/23
У Х В А Л А

27 березня 2024 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000412, внесеного 16 червня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, фізичної особи-підприємця, особи з інвалідністю ІІ групи, одруженого, на утриманні малолітня дитина, із загальною середньою освітою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Гощанського районного суду Рівненської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.

Прокурором подано клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на 60 днів: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд у даному кримінальному провадженні про зміну місця проживання, роботи; передати на зберігання відповідним органам паспорт громадянина України та паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон.

Прокурор, вказуючи на обставини, що дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з посиланням на матеріали, що підтверджують такі обставини, вважає необхідним застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, що мотивує існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявність ризику, передбаченогоп. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тяжкістю покарання у вигляді реального позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, яке загрожує у разі визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, а також тим, що останній у продовж строку досудового розслідування вказаного кримінального провадження систематично виїжджав за кордон, а тому вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання.

Існування ризику передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор мотивує тим, що обвинувачений, враховуючи характер інкримінованого йому правопорушення, за яке передбачено суворе покарання, шляхом погроз, вмовляння чи переконання може впливати на свідків та потерпілу, з метою зміни їх показань.

З огляду на існування зазначених ризиків та дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній 26.07.2022 вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області засуджений за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років з іспитовим строком 1 рік, який на даний час ще не закінчився, крім того, у 2009 році був засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України, прокурор вважає, що лише наявність запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти виникненню означених вище ризиків.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав та доводів викладених у ньому, додатково вказавши на те, що відмовляється в частині вимоги покладення на обвинуваченого обов`язку передати на зберігання відповідним органам паспорт громадянина України. Також остання просила врахувати те, що обвинувачений звільнений від відбування покарання, призначеного 26.07.2022 вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду, у зв`язку із закінченням іспитового строку, що їй стало відомо із сайту «Судова влада України».

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу просили відмовити. Захисник, обґрунтовуючи таку позицію зазначив, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу відповідно до положень ч. 2 ст. 194 КПК України, оскільки прокурор не довів наявність обґрунтованої підозри та існування перелічених у клопотанні ризиків, які з часом лише зменшилися, окрім того, особисте зобов`язання це і є безпосередні обов`язки ОСОБА_3 , як обвинуваченого, які він виконує, та необхідності у його застосуванні, з огляду на це, немає. Окремо захисних просив врахувати наступні обставини, зокрема те, що обвинувачений є особою з інвалідністю ІІ групи, пенсіонером, має міцні соціальні зв`язки в місці свого проживання, велику кількість подяк, що свідчить про його репутацію, є несудимим на даний час, не порушував умови попередньо обраних запобіжних заходів, а також те, що позовів в рамках даної справи не надходило, шкода відсутня. Також захисник зауважив на тому, що сфера господарської діяльності обвинуваченого пов`язана із зовнішньо-економічною діяльністю та закордонними відрядженнями, які є необхідними для укладення договорів, тому в разі обрання запобіжного заходу та покладення на останнього обов`язку здати закордонний паспорт негативно вплине на його господарську діяльність. Обвинувачений є найбільшим платником податків в регіоні та має 76 робітників, які можуть втратити роботу. Також захисник звернув увагу на те, що клопотання розглядається з порушенням визначених для нього строків розгляду та до нього прокурором не долучені додатки, а тому з врахуванням висловленої позиції просив не обирати відносно обвинуваченого будь-який запобіжний захід.

Суд, дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу, а також додані до нього матеріали, заслухавши позиції учасників кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 має зареєстроване та постійне місце проживання, є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи, одружений та має утриманців малолітню дитину і матір особу з інвалідність ІІ групи, раніше згідно наявних у матеріалах даних несудимий в силу ст. 89 КК України, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2023 року ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, строк дії якої на даний час закінчився.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», тому в оцінці цього питання суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ визначення «обґрунтованої підозри» надано, зокрема, у рішенні «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom», згідно з яким «…існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Втім, що саме може бути розцінене як «обґрунтоване», буде залежати від усіх обставин справи» [15, § 32]. Таке формулювання ЄСПЛ також підтверджено в таких рішеннях, як «Нечипорук і Йонкало проти України», «Erdagoz v. Turkey», «Labita v. Italy», «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» та доповнено вказівкою на те, що «факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи» [16, §§ 34, 36], і так само «висунення обвинувачення» [17, § 184].

Суд констатує, що ОСОБА_3 підозрюється (на даний час обвинувачується) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і діянням ОСОБА_3 надана правова кваліфікація за вказаною частиною зазначеної статті КК України.

28 лютого 2023 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд звертає увагу, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 надійшов до суду та вирішується питання про запобіжний захід на етапі підготовчого судового засідання, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, при цьому докази зібрані на стадії досудового розслідування ще не досліджувалися.

Так, у п. 175 рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява №42310/04) вказано, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суддя на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину вірогідною.

Суд зазначає, що наведені в клопотанні обставини, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також наданий до суду обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії підготовчого судового засідання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що на стадії досудового розслідування в даному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_3 раніше був обраний в зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також наявністю ризиків, які давали підстави слідчому суддя вважати, що він може здійснити дії, передбачені у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор у клопотанні.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 прокурор послалася на існування ризиків того, що він може: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Щодо ризику переховування від суду.

Ризик переховування від правосуддя судом оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (за злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого, обвинувачується ОСОБА_3 , передбачено виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого). Вказане особливо сильно підвищує ризик переховування від суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Таким чином, встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження підтверджують наявність ризику переховування від суду.

Щодо існування ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто, оскільки ризик впливу на потерпілу, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Варто додати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним (обвинуваченим) зазначених дій. Тобто кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрювана (обвинувачена) особа обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Разом з тим, судом береться до уваги особиста ситуація (обставини) обвинуваченого ОСОБА_3 (має постійне місце проживання, а також на утриманні малолітню дитину та матір, позитивно характеризується, що в тому числі вказує на його міцні соціальні зв`язки; стан здоров`я, зокрема те, що останній є особою з інвалідністю; має постійне місце роботи, так як є фізичною особою-підприємцем), проте, такі обставини, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення. При цьому належна процесуальна поведінка підозрюваного та виключно позитивні характеризуючі матеріали, на що посилається сторона захисту жодним чином не свідчить про відсутність встановлених судом ризиків, з огляду на що аргументи захисника з даного приводу судом відхиляються.

За таких обставин, суд прийшов переконання про доведеність наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці обвинуваченого, необхідним є застосувати до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою для проведення судового розгляду кримінального провадження; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи.

При цьому суд зауважує, що покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального провадження, матиме найменший вплив на реалізацію прав і свобод обвинуваченого, жодним чином не перешкоджатиме та не обмежуватиме звичний спосіб його життя, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії, а також процесуальної поведінки обвинуваченого, яка була забезпечена застосуванням раніше до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням аналогічних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177-179, 194, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задовольнити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього наступні обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою для проведення судового розгляду кримінального провадження;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи.

Дані обов`язки покласти на обвинуваченого до 24 травня 2024 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на нього вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_3 під розпис копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний тест ухвали проголошено 28 березня 2024 року об 11 годині 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_1