ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4881/23 Номер провадження 11-кп/814/1660/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000607, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, продовжено відносно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 21.05.2004 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст.296-1, ч.2 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.11.2005 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.190, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі;

- 13.01.2006 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України до 2 років обмеження волі;

- 13.03.2008 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 ст.ст.70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 24.02.2011 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 18 днів;

- 13.07.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі, звільнений 15.05.2021 по відбуттю строку покарання,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 20.07.2024 включно.

Визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, районний суд врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, міцність його соціальних зв`язків, наявність обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним, того факту, що існують ризики, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, зможе уникати суду, оскільки під час попереднього обрання запобіжного заходу самовільно залишив приміщення суду та був оголошений в розшук, зможе чинити тиск на потерпілих і свідків, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що прокурором доведені ризики передбачені ст.177 КПК України та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти передбаченим ст.177 КПК України ризикам, обставини, з якими пов`язувалося обрання та наступне продовження запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом не враховано відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, що обвинувачений двічі самостійно з`являвся до місцевого суду для розгляду клопотання для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що викрадене майно було повернуто частині потерпілим саме завдяки діям обвинуваченого, а не завдяки діяльності поліції, що обвинувачений під час досудового розслідування з самого початку щиро каявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що обвинувачений перебуває під вартою більше 9 місяців та той факт, що на теперішній час відсутній наказ про звільнення обвинуваченого з лав ЗСУ.

Зазначає, що через те, що обвинувачений перебуває під вартою, він позбавлений можливості продовжувати службу в ЗСУ.

Також вказує, що місцевим судом не враховано особу обвинуваченого, який з 01.03.2022 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника кулеметного відділення, по місцю проживання характеризується позитивно, приймав участь у вихованні малолітніх дітей, які перебувають на фактичному його утриманні.

Зазначає про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме наявність дружини, рідної сестри, матері, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність постійного місця проживання в АДРЕСА_2 , до взяття під варту проживав по АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_9 і малолітнім сином.

Також вказує, що суд продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою послався на те, що обвинувачений не був присутнім на проголошенні рішення про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Проте, місцевий суд не врахував те що обвинувачений не був присутнім 30.08.2023 під час проголошення ухвали в залі суду, так як йому не було повідомлено коли саме буде проголошене рішення.

Крім того зазначає, що поза увагою місцевого суду залишилось і те, що 30.08.2023 слідчим СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 обвинувачений оголошений в розшук. Таке рішення слідчий мотивував тим, що обвинувачений після виходу судді до нарадчої кімнати покинув зал судових засідань, та зник у невідомому напрямку. Однак, такі мотиви слідчого є безпідставними, оскільки, суд видаляючись до нарадчої кімнати не оголошував навіть орієнтовний час проголошення судового рішення. Через це, обвинувачений не з`явився на проголошення рішення, і не знав, що до ньогозастосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. У зв`язку з цим вважає, що обвинувачений був незаконно оголошений в розшук.

Щодо розміру застави, вказує, що місцевим судом визначено розмір застави у максимальномурозмірі, що є непомірним для обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 з 01.03.2022 проходив військову службу (інших доходів не мав), має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Обвинувачений не виявив бажання бути присутнім під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали та за його згодою, інтереси ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції представляв захисник.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000607, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою районного суду задоволено 22.05.2024.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_7 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Так ОСОБА_8 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки обвинувачується зокрема у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, під час попереднього обрання запобіжного заходу самовільно залишив приміщення суду та був оголошений в розшук, може чинити тиск на потерпілих і свідків.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не дочекався проголошення рішення про визначення запобіжного заходу, так як йому не було повідомлено коли саме буде воно проголошене, є надуманими, оскільки очевидним є те, що суд видалився до нарадчої кімнати саме для ухвалення рішення. При цьому відомостей про те, що суд видалився до нарадчої кімнати довше ніж до кінця робочого дня, немає, а також що інші учасники провадження покинули приміщення після видалення суду до нарадчої кімнати, а тому така поведінка обвинуваченого може трактуватися лише як дії направлені на ухилення від можливого застосування до обвинуваченого несприятливого для нього запобіжного заходу. А отже і підстав вважати, що розшук ОСОБА_8 оголошувався незаконно, немає.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку, а стороною захисту не наведено в апеляційній скарзі доводів які б переконали у зворотному.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_8 , значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду.

Відомості про особу ОСОБА_8 та його соціальні зв`язки, на які просить звернути увагу захисник, підлягають врахуванню, однак не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем та позбавлений можливості продовжувати службу в ЗСУ, слід звернути увагу, що на момент інкримінованих йому дій, він був військовослужбовцем та наведені обставини не зупинили його перед вчиненням ряду епізодів тяжкого злочину.

З приводу визначеного розміру застави колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи, що ОСОБА_8 раніше вчиняв злочини корисливої спрямованості, на даний час обвинувачується у вчинення ряду тяжких корисливих злочинів, існує реальний ризик його ухилення від суду, невиконання покладених на нього обов`язків, колегія суддів приходить до висновку, що лише застава в максимально можливому розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та перешкодить настанню існуючих ризиків.

Враховуючи наведене, рішення районного суду є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4