Справа № 388/1059/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" квітня 2024 р. м. Кропивницький
Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
судді - доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
04.04.2024 до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 , у якому він просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Мотивуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор вказав про те, що 10.05.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України.
Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області застосовано запобіжний захід у виді тримання під варто, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Ленінського районного суду від 13.02.2024 строком на 60 днів.
16.06.2023 відносно нього скеровано обвинувальний акт у вчинення ним злочину, передбаченого ст. 348 КК України.
Прокурором також звертається увага на те, що ОСОБА_6 до вчинення злочину не працював, зловживав спиртними напоями, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що думку прокурора, вказує на продовження існування раніше встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. За вказаних обставин прокурор вважає, про неможливість уникнення заявлених ризиків у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, за обставин, які в ньому викладені.
Захисник ОСОБА_9 заперечувала відносно задоволення клопотання, мотивуючи це тим, що заявлені стороною обвинувачення ризики носять суто формальний характер.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника та додав, що коли він лікувався його ніхто не охороняв, але він не переховувався, вважає про відсутність ризиків, які заявлені прокурором.
Колегія суддів, вивчивши клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши доводи прокурора, врахувавши надані стороною захисту заперечення з приводу заявленого прокурором клопотання, повно та всебічно дослідивши кримінальне провадження, дійшла таких висновків.
Відповідно положень, які закріплені в ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Статтею 199 КПК України передбачено можливість продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Долинського районного суду м. Кіровограда від 11.05.2023 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу визначено по 07.07.2023 включно. Також, вказаною ухвалою встановлено обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри за ст. 348 КК України та існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказану ухвалу залишено без зміну ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2023.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.02.2024, а саме до 12.04.2024, включно.
Суд вважає, що раніше встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати, оскільки:
Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_10 проти Росії).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ( ОСОБА_11 проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).
У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або застосування менш суворого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, може мати негативні наслідки у вигляді виїзду обвинуваченого на тимчасово окуповану територію України з метою переховування від суду та ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім цього, як зазначив прокурор та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_6 до моменту вчинення злочину, який ставиться йому в провину, не працював, не одружений, що не свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання;
-ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих, свідка, також не перестав існувати, оскільки кримінальне правопорушення, яке ставиться ОСОБА_6 в провину, вчинене ним із застосування погрози до потерпілих, а тому, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може впливати шляхом погроз або залякувань на свідків та/або потерпілих у кримінальному провадженні.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.
З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом;
-також, на думку колегії суддів, у кримінальному провадженні прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, на що вказує те, що обвинувачений ОСОБА_6 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, в тому числі, і корисливих злочинів, на шлях виправлення не став. Вказана поведінка обвинуваченого вказує на достатньо високому рівні вірогідність вчинення ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення.
Колегією суддів звертається увага на те, що ризики, які дають достатні підстави колегії суддів вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, прокурор, суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
З урахуванням вимог ч. 5 ст. 9 КПК України судом при вирішенні питання про запобіжний захід враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав та інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».
Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).
З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.
В рішеннях у справах «Мар`янчук та інші проти України» ЄСПЛ зауважив, що безпідставне тримання під вартою є виправданим лише за умови наявності суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.
Виходячи із фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, його специфіки, яке стосується злочинів у сфері проти авторитету органів державної влади, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а тому є реальні підстави вважати, що заявлені стороною обвинувачення ризики продовжують існувати. Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом констатується, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.
Наведені вище обставини повністю спростовують доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке ставиться в провину ОСОБА_6 , а більш м`який запобіжний захід не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому, продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
За наведеного вище обґрунтування, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та наявність підстав для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , вчинений ним із погрозою застосування насильства до потерпілих, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, та на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 369-372 КПК України,
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 07.06.2024 включно.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя -повідач ОСОБА_12

Суддя ОСОБА_13

Суддя ОСОБА_14