Справа № 748/1048/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/589/24
Категорія - ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000014 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Ковпита, Чернігівського району та області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, освіта загальна середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 01.04.2014 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.186, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, 28.02.2017 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 14 днів,

засуджений за:

- ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч.4 ст.185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

1 місяць.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання з 12 січня 2024 року, зарахувавши йому у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 30291,20 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 12 січня 2024 року близько 15 год 30 хв, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно намагався викрасти гітару торгової марки «Yavaha С45», вартістю 3531,60 грн, яка належить ОСОБА_10 , проте з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був зупинений ОСОБА_10 на місці вчинення злочину.

Крім цього, в період часу з 09.12.2023 по 10.12.2023, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав зимову куртку Піксель та берці TALAN, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 5086,20 грн.

В період часу з 17.12.2023 по 20.12.2023, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, повторно, проник до будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав продукти харчування на загальну суму 6667,52 грн, що належить ОСОБА_12 .

31.12.2023, близько 20 год 30 хв, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, повторно, проник до будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав продукти харчування на загальну суму 3258,36 грн, що належить ОСОБА_13 .

В період часу з 01.01.2024 по 06.01.2024, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, проник до будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав портативну рацію Baofeng UV-5R вартістю 994,50 грн, що належить ОСОБА_14 .

В період часу з 06.01.2024 по 10.01.2024, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, повторно, проник до будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав продукти харчування на загальну суму 578,50 грн, що належить ОСОБА_15 .

В період часу з 08.01.2024 по 15.01.2024, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, повторно, проник до будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно викрав мобільний телефон Samsung SM-А305 FN/DS 3/32Gb грн та мобільний телефон Samsung SM- НОМЕР_1 , чим спричинив ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 4480 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити йому призначене покарання, із застосуванням ст.69 КК України, та звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, застосувавши ст.69 КК України. Послалась на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Апелянт зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у скоєному розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно видав частину викраденого майна.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікацію його дій в апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про його особу, який неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше судимий, вчинив корисливі злочини, в умовах воєнного стану, тобто на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування до нього положень ст.69, ст.75 КК України, як на цьому наполягає сторона захисту.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4