Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/282/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 м.Кропивницький

м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2023, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Диківка, Знам`янського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше неоднарозово судимого, останній раз:

- вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.12.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом частково складання призначених покарань ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.12.2020 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, а також умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

Так, 08.10.2020, близько 17 години, ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебували біля будинку АДРЕСА_2 , де зустріли свого знайомого ОСОБА_12 .

Під час зустрічі між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_12 , який збирав пляшки на вказаній території, виник конфлікт, який в подальшому переріс у бійку. В ході бійки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , наносячи один одному тілесні ушкодження, впали на землю.

Знаходячись біля ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_8 помітив у ОСОБА_12 мобільний телефон, яким вирішив відкрито заволодіти.

Діючи з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, розуміючи, що його протиправні дії помітні для потерпілого, скориставшись тим, що ОСОБА_12 під час бійки з ОСОБА_10 знаходячись на землі тримав останнього за руки та не міг чинити опір, ОСОБА_8 відкрито дістав із кишені куртки ОСОБА_12 мобільний телефон моделі «NOKIA 2690», вартістю 415 грн, разом з грошовими коштами в сумі 1200 грн, тим самим відкрито заволодів вказаним майном потерпілого.

Продовжуючи свої протиправні дії та усвідомлюючи, що вони помітні потерпілому, не реагуючи на вимоги ОСОБА_12 повернути його майно, утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1615 грн, тобто, вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Крім того, 07.12.2020 у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , для подальшого спільного вживання спиртних напоїв, маючи при собі літр самогону, прибули до квартири АДРЕСА_3 до свого знайомого ОСОБА_14 , де з дозволу останнього та разом з ним і його співмешканкою ОСОБА_15 , стали розпивати спиртні напої.

В ході спільного розпиття спиртних напоїв ОСОБА_15 повідомила присутнім, що її співмешканець ОСОБА_14 вчиняє сімейні сварки, постійно принижує та б`є її.

Через повідомлене ОСОБА_15 , між присутніми виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з метою залякування потерпілого шляхом спричинення йому тілесних ушкоджень для припинення конфлікту, наніс ОСОБА_14 , декілька ударів руками та ногами в область голови та грудної клітини, внаслідок яких ОСОБА_14 припинив чинити опір.

В результаті умисно протиправно нанесених руками та ногами ударів, ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді:

1. перелому грудини на рівні другого ребра, переломів зліва: 2-6 ребер на рівні середньо-ключичної лінії (прямі) від згинання, переломів справа: 2-7 ребер по окологрудній лінії (прямі) від згинання, 3-6 ребер по середньо-пахвовій (непрямі) від вигину, які згідно висновку судово-медичного експерта № 232 від 08 грудня 2020 року по роздільності несуть в собі ознаки середнього ступеню тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я, проте у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення;

2. забійної рани у лівій надбрівній дільниці, садна на носі, перелому хрящів носу, множинні крововиливи під шкіру, м`яку тканину та підшкірно-жирову клітковину голови; 5 крововиливів на тильній поверхні правої кисті; 3 крововиливи на тильній поверхні лівої кисті; 2 крововиливи на розгинальній поверхні правого передпліччя; 2 крововиливи на передній середньої частини лівого плеча крововиливи на грудній клітці, крововилив у бризжейку тонкої кишки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок завданих ОСОБА_8 руками та ногами ударів потерпілому, згідно висновку судово-медичного експерта № 232 від 08.12.2020, від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних тілесних ушкоджень, в присутності прибувшего на місце події лікаря швидкої медичної допомоги, 07.12.2020 близько 18 години 09 хвилин настала смерть ОСОБА_14 .

Не погоджуючись з рішенням районного суду, прокурор в апеляційній скарзі зі змінами до неї просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 186 КК України, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції та обґрунтовуючи мотиви зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України зазначив, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті, про те, що у обвинуваченого з мотивів образи та агресії, виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство потерпілого.

Судом, відповідно до роз`яснень судово-медичного експерта, зазначено, що смерть потерпілого настала через деякий час після спричинення йому ударів в грудну клітину, протягом десятків хвилин, від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних ушкоджень. Основну роль в настанні смерті зіграли переломи ребер та грудини, які і призвели до настання смерті. Інші ушкодження не перебувають в причинному зв`язку зі смертю. Тілесні ушкодження внаслідок яких виникли переломи ребер та грудини, були спричинені тупими предметами, якими могли бути руки і ноги людини, та могли бути завдані в короткий проміжок часу, протягом однієї хвилини. ОСОБА_8 наніс потерпілому незначну кількість ударів, але саме від його ударів виникли тілесні ушкодження внаслідок яких і настала смерть потерпілого. Судом зазначено, що стороною обвинувачення, як в обвинувальному акті не зазначено, так і в судовому засіданні не доведено мотивів образи, з яких обвинувачений вирішив позбавити життя потерпілого та яку він переслідував мету, та що вплинуло на прийняття такого рішення. Метою спричинення обвинуваченим ударів потерпілому суд визнав його бажання залякати ОСОБА_14 для того, щоб той припинив принижувати та ображати співмешканку та перестав конфліктувати і виганяти присутніх з квартири.

Судом констатовано, що ОСОБА_8 , маючи реальну можливість продовжувати наносити удари руками та ногами потерпілому, припинив наносити йому удари коли той припинив конфлікт, продовженню злочинних дій, за наявності намірів на позбавлення життя потерпілого, обвинуваченому ніщо не заважало.

Вказує і на те, що судом не враховано, що обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження із значною силою у життєво важливі органи, до тих пір поки його протиправні дії не припинив свідок ОСОБА_13 , який відтягнув ОСОБА_8 від лежачого на підлозі потерпілого, сам ОСОБА_8 добровільно не припиняв наносити тілесні ушкодження ОСОБА_14 , що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 наданими у судовому засіданні. Тобто, ОСОБА_8 мав намір саме позбавити життя потерпілого. Крім того, потерпілий помер через кілька хвилин після нанесення йому тілесних ушкоджень. Як при проведенні досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не добуто будь-яких даних про те, що дії потерпілого загрожували життю обвинуваченого.

Крім того, прокурор зазначає, що має місце невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки ОСОБА_8 скоїв умисний особливо тяжкий та тяжкий злочини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, характеризується негативно, злочин скоєно відносно особи похилого віку.

Під час судового розгляду кримінального провадження вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнавав, з метою уникнення, передбаченої кримінальним законом відповідальності, надавав неправдиві свідчення з приводу обставин злочинів, зазначав, що мобільний телефон у потерпілого не забирав та умислу на вбивство потерпілого не мав, однак його показання були спростовані зібраними під час досудового слідства та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами.

Також, ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Факт наявності судимостей у ОСОБА_8 свідчить про те, що він будучи раніше судимою особою належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисне тяжке та особливо тяжке кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене, а також відношення обвинуваченого до скоєного, його поведінку після вчиненого злочину, прокурор вважає, що суд при наявності у ОСОБА_8 обтяжуючої вину обставини, факту невизнання вини та притягнення раніше до кримінальної відповідальності, призначив останньому покарання, яке є м`яким та недостатнім для його виправлення та попередження в подальшому вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведених обставин прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

У доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд ухвалюючи вирок та обґрунтовуючи мотиви зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України безпідставно зазначив, що ОСОБА_8 діяв спричиняючи тяжкі тілесні ушкодження з метою залякування потерпілого з метою припинення конфлікту.

Вважає, дане твердження суду не відповідає дійсності та дослідженим під час судового розгляду кримінального провадження доказам. Так, жоден із допитаних у суді свідків, які були очевидцями скоєння кримінального правопорушення не вказували на наявність такого мотиву у обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому у даному випадку відсутня така кваліфікуюча ознака, як нанесення тілесних ушкоджень з метою залякування потерпілого.

Більш того, фактичні обставини справи також не вказують на наявність у обвинуваченого мотиву залякування потерпілого, зокрема кількість спричинених тілесних ушкоджень (20 травмуючих контактів) нанесені у життєво важливі органи з великою силою та інтенсивністю за короткий проміжок часу (до 10 хв.) у тому числі взутою ногою, лежачій на підлозі людині, яка не в змозі була чинити опір та відразу померла від травматичного шоку, вказує на наявність умислу на скоєння вбивства, а не на залякування.

Також вважає, що судом у вироку неправильно зазначено, що ОСОБА_8 наніс потерпілому декілька ударів, але саме від його ударів виникли тілесні ушкодження, внаслідок яких і настала смерть потерпілого.

Разом з тим, вказані факти не відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема висновку судово-медичного експерта № 232 від 08.12.2020, згідно якого потерпілому нанесено не менше двадцяти, потужних цілеспрямованих ударів руками та ногами у життєво важливий орган людини - голову та множинні удари руками та ногами по тулубу.

Так, судом не враховано, що обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження із значною силою у життєво важливі органи, до тих пір поки його протиправні дії не припинив свідок ОСОБА_13 , який відтягнув ОСОБА_8 від лежачого на підлозі потерпілого, сам ОСОБА_8 добровільно не припиняв наносити тілесні ушкодження ОСОБА_14 , що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 наданими у судовому засіданні. Тобто, ОСОБА_8 мав намір саме позбавити життя потерпілого. Крім того, потерпілий помер через кілька хвилин після нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

За таких обставин прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України та закрити кримінальне провадження із підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 284 КПК України за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпання можливості їх отримання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_8 кваліфіковано, як умисне вбивство. Сторона захисту не погоджувалась із такою кваліфікацією та привела свої доводи.

У результаті судом кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою причетність до нанесення тілесних ушкоджень не заперечував, але вважав їх такими, що не могли потягнути наслідку у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_14 , так як після нанесення йому двох ударів по голові та одного в область грудної клітини, той ще тривалий час був живим, а тому умислу на заподіяння смерті він не мав. Удари наносив лише для того, щоб заспокоїти потерпілого і припинити його конфлікт із співмешканкою.

Від самого початку досудового розслідування ОСОБА_8 надавав однакові послідовні пояснення, за якими він вказував на те, що 07.12.2020 дійсно спільно із ОСОБА_10 і ОСОБА_13 перебував вдома у потерпілого ОСОБА_14 , де також знаходилась його співмешканка ОСОБА_16 , спільно з ними вживали алкогольні напої. При цьому, ОСОБА_16 скаржилась, що ОСОБА_14 її ображає. Мав місце факт конфлікту між Носенком та ОСОБА_17 , у ході якого ОСОБА_10 наніс удари в обличчя ОСОБА_14 та спричинив йому тілесні ушкодження. Також ОСОБА_14 проявив агресію і до нього ( ОСОБА_8 ), тому він також наніс удари рукою в обличчя ОСОБА_14 та один удар у груди. Після припинення конфлікту пішов в іншу кімнату, де поставив на зарядку свій мобільний телефон та ліг спати. Вся компанія лишалась на кухні і продовжували пиячити. Через деякий час його розбудили і від ОСОБА_13 він дізнався, що ОСОБА_14 мертвий. Що з ним сталось не знає, так як коли йшов відпочивати, той був живий і навіть продовжував разом з іншими вживати спиртне. Не виключає, що коли він спав, інші члени компанії могли сильно побити ОСОБА_14 від чого він і помер.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_16 раніше була дружиною ОСОБА_10 , а тому вона скаржилась на ОСОБА_14 саме у його присутності, шукаючи у такий спосіб від нього захисту, чи навіть бажаючи помсти за свої образи. Мета її задуму була досягнута із лихвою. Тому вона під час досудового розслідування та судового розгляду обрала позицію - нічого не пам`ятати, так як фактично сама спровокувала конфлікт, наслідком якого і стала смерть ОСОБА_14 .

При оцінювані ситуації, яка виникла, слід звернути увагу, що ОСОБА_8 був у житлі ОСОБА_14 вперше, раніше він не був знайомий ні із ОСОБА_17 , ні із ОСОБА_16 Неприязних відносин до них не мав. Виникає питання, із яких причин він мав би мотив та умисел на заподіяння смерті ОСОБА_14 . Він не заперечує факт завдання ОСОБА_14 двох ударів в обличчя та одного удару рукою у груди, але це сталось після того, як сам ОСОБА_14 виявив до нього агресивність, і навіть вже після того, як ОСОБА_10 першим наніс удари ОСОБА_14 , а потім ще спільно з останнім та іншими вживали алкоголь.

Що відбувалось коли ОСОБА_8 спав в іншій кімнаті, йому не відомо. Але слід прийняти до уваги, що мотив для помсти ОСОБА_14 , саме мав би бути у колишнього чоловіка співмешканки ОСОБА_14 , тобто у ОСОБА_10 , а так як ОСОБА_8 спав і нічого не бачив, це дозволило ОСОБА_10 та ОСОБА_13 оговорити його, знаючи його кримінальне минуле.

Не щирі показання зазначених осіб сприяли переведенню підозри із них на ОСОБА_8 . Зазначений факт оцінено не відповідно, що і спричинило концентрування обвинувачення на особі ОСОБА_8 .

Сумнівною є оцінка фактів наявності на одязі і взутті свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 слідів крові, яка може належати потерпілому.

Так, згідно висновку експерта № 4 від 15.01.2021 (т.1 а.с.246-250), на вилученому у ОСОБА_13 одязі (куртці, джинсових штанях та напівчоботі) виявлено сліди крові, яка може походити від потерпілого, на вилученому у ОСОБА_10 одязі (куртці, джинсах та джемпері), висновок експерта № 5 від 15.01.2021, також виявлено сліди крові, які можуть походити від потерпілого ОСОБА_14 .

Факт наявності слідів крові на напівчоботі ОСОБА_13 може вказувати на те, що саме він наносив потерпілому удари ногою в різні частини тіла.

Вказує і на те, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 232-а від 27.01.2021 (т.2 а.к.п.34-37), який надано із врахуванням результатів слідчих експериментів проведених із Носенком, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , останній міг спричинити тілесні ушкодження середньої тяжкості, що у значній мірі сприяли настанню смерті потерпілого.

Отже, судом до уваги взято одні докази і відкинуті інші, які мають істотне значення для висновків суду, що потягло невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин захисник вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства не доведеною, так як не встановлені достатні докази, а тому вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та судом застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

За вказаних підстав, на думку захисника даний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України та закриттю провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та просила задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення у повному обсязі, провівши судове слідство в частині часткового дослідження письмових доказів даного кримінального провадження, заслухавши останнє слово обвинуваченого, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга прокурора задоволенню частково, із скасуванням вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У поданих апеляційних скаргах висновок про доведеність вини ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, а тому колегія суддів у відповідності до положень ст. 404 КПК України вирок у цій частині не перевіряє.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України таким, що ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, які належно оцінені судом та наведені у вироку, а тому його дії правильно кваліфіковані за вказаною статтею, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що за встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи, підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, відсутні.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку, приймаючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що ОСОБА_8 раніше не був знайомий ні з ОСОБА_14 , ні з його співмешканкою ОСОБА_16 , а тому не мав мотиву та умислу на заподіяння смерті потерпілому. Визнав, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно наносив удари потерпілому ОСОБА_14 для спричинення тілесних ушкоджень і передбачав та бажав їх настання, однак, умислом обвинуваченого не охоплювався намір заподіяти смерть ОСОБА_14 , і він не передбачав, що в результаті його дій через деякий час настане смерть ОСОБА_14 . При цьому, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 , маючи реальну можливість продовжувати наносити удари руками та ногами потерпілому ОСОБА_14 , припинив наносити йому удари коли той припинив конфлікт. Мотивом суд першої інстанції визнав те, що намір ОСОБА_8 був викликати страх у потерпілого та змусити його у такий спосіб припинити ображати та принижувати ОСОБА_16 і припинити виганяти присутніх з квартири.

На обгрунтування таких висновків суд послався на письмові докази, а саме показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_14 (сина), свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав дослідженим доказам неправильну юридичну оцінку, з огляду на те, що не здійснив належного кримінально - правового аналізу ознак вчиненого ОСОБА_8 діяння за критеріями відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Зокрема, критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 121 КК України є субєктивна сторона ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. У разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.

Повторно досліджені в суді апеляційної інстанції письмові докази, підтверджують обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора щодо наявності доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема, згідно висновку судово-медичного експерта № 232 від 08.12.2020, смерть потерпілого ОСОБА_14 настала від травматичного шоку, викликаного сукупністю всіх наявних ушкоджень, де велику роль зіграли переломи ребер та грудини. (т.1 а.к.п.204-209).

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 сам вказував та не заперечував того, що наніс декілька ударів в ділянку грудної клітки та голови потерпілого ОСОБА_14 .

Про нанесення обвинуваченим ударів потерпілому у ділянку грудної клітки, у судовому засіданні суду першої інстанції також підтвердили і свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які пояснили, що коли виник конфлікт ОСОБА_8 вдарив рукою та збив з ніг ОСОБА_14 , і коли потерпілий впав на підлогу, то ОСОБА_8 наніс йому ногою декілька ударів у грудну клітку.

Крім того, допитаний судом першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_22 підтвердив, що від двох-трьох ударів підошвою ноги в область грудини могли виникнути всі переломи ребер та грудини, від яких настав шок і, як наслідок, настала смерть потерпілого.

Тобто, відповідно до висновку судово-медичного експерта фактичні обставини свідчать про те, що за об`єктивними даними, смерть заподіяна потерпілому ОСОБА_14 , є прямим наслідком протиправного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Крім того, з досліджених апеляційним судом протоколів слідчих експериментів від 08.12.2020 вбачається, що в ході вказаних слідчих дій свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 розповіли та показали на місці про обставини нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_8 в область грудної клітини потерпілому, а свідок ОСОБА_13 серед іншого вказав і на те, що відтягував обвинуваченого від потерпілого, який лежав на підлозі, щоб обвинувачений припинив наносити удари ОСОБА_14 , і саме ним була викликана швидка допомога. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 відмовився допомогти перенести потерпілого в автомобіль швидкої допомоги, а коли дізнався, що потерпілий помер, втік з квартири. (т.1, а.к.п.183-188, 190-195)

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що за встановлених обставин, обвинувачений ОСОБА_8 вчиняв цілеспрямовані дії за власною волею, усвідомлював зміст і характер вчинених дій, завдав удари у життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_14 (голову, грудну клітку) з такою силою, ураження яких призвело до заподіяння смерті, а тому безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Також, на наявність у ОСОБА_8 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, а не викликати страх у потерпілого та змусити його у такий спосіб припинити ображати та принижувати ОСОБА_16 , а також припинити виганяти присутніх з квартири, свідчить і той факт, що обвинувачений не припинив свої протиправні дії і після того, як заподіявши ОСОБА_14 удари в голову та грудну клітку, від яких останній впав на підлогу та вже не чинив будь-якого опору, а навпаки підійшов до лежачого потерпілого та продовжив наносити йому удари ногою в область грудної клітки.

Більше того, обвинувачений наносив ОСОБА_14 тілесні ушкодження до тих пір поки його протиправні дії не припинив свідок ОСОБА_13 , який відтягнув ОСОБА_8 від лежачого на підлозі потерпілого, який не чинив йому опір, лише після цього обвинувачений пішов спати в іншу кімнату.

Встановлені обставини не містять відомостей про те, що обвинувачений не усвідомлював розвитку причинного звязку між його діями, у виді нанесення ударів в ділянку грудної клітки, і заподіяною смертю потерпілого.

Разом з тим, кримінальне право і не вимагає, щоб особа усвідомлювала причинний звязок у всіх деталях і особливостях, достатньо щоб особа усвідомлювала розвиток причинного звязку в загальних рисах, і неточність в деталях не має впливу на кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції про неспроможність версії слідства про умисне вбивство ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_14 , є безпідставними.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про відсутність у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_14 , а також, що смерть потерпілого настала від тілесних ушкоджень, які спричинили йому інші особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечить встановленим фактичним обставинам, спростовується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , протоколами слідчих експериментів і висновками експертиз, які в сукупності дають підстави вважати, що в цьому випадку обвинувачений діяв з умислом на вбивство потерпілого.

Досліджені колегією суддів апеляційного суду, за клопотанням сторони захисту висновки судово-медичного експерта № 4 та № 5 (т.1 а.к.п.246-250, т.2 а.к.п.5-9), висновків колегії суддів апеляційного суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, за таких обставин.

07.12.2020, у вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , прибули до квартири АДРЕСА_3 , до свого знайомого ОСОБА_14 , де з дозволу останнього почали спільно з ОСОБА_14 та його співмешканкою ОСОБА_16 вживати спиртні напої. Під час спільного вживання спиртних напоїв за вище вказаною адресою, співмешканка ОСОБА_14 , ОСОБА_16 почала скаржитись присутнім на поведінку співмешканця ОСОБА_14 , повідомивши, що він постійно принижує її та вчиняє сімейні сварки.

Почувши скарги ОСОБА_16 у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів образи та агресії, які підсилювались алкогольним сп`янінням, виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний задум до кінця, ОСОБА_8 , чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , підійшов до останнього та умисно наніс йому не менше двадцяти, потужних цілеспрямованих ударів руками та ногами у життєво важливий орган людини - голову та множинні удари руками та ногами по тулубу.

У результаті умисних протиправних дій, згідно висновку судово - медичного експерта № 232 від 08.12.2020, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження в вигляді: забійної рани у лівій надбрівній дільниці, садна на носі, перелому хрящів носу, множинні крововиливи під шкіру, м`яку тканину та підшкірно-жирову клітковину голови; 5 крововиливів на тильній поверхні правої кисті; 3 крововиливи на тильній поверхні лівої кисті; 2 крововиливи на розгинальній поверхні правого передпліччя; 2 крововиливи на передній середньої частини лівого плеча крововиливи на грудній кліткі, перелом грудини на рівні другого ребра, переломи зліва: 2-6 ребер на рівні середньо-ключичної ліній (прямі) від згинання, перелом справа: 2-7 ребер по окологрудній лінії (прямі) від згинання, 3-6 ребер по середньо-пахвовій (непрямі) від вигину. Крововилив у бризжейку тонкої кишки внаслідок одержаних травм, травматичного шоку викликаного сукупністю всіх наявних ушкоджень, велику роль відіграли переломи ребер та грудини ОСОБА_14 , який помер на місці спричинення йому тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, обставини даного кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який не має реєстрації та постійного місця проживання та роботи, позбавлений батьківських прав щодо дітей, характеризується виключно негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, щиро не покаявся, раніше неодноразово судимого, характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого, наслідком якого є смерть людини, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_8 є особою, яка представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання у виді позбавлення волі.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує його покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

За таких підстав, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованих йому статтей кримінального закону, із застосуванням положень ст. 70 КК України, призначивши йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження і особі обвинуваченого та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про те, що суд за наявності у ОСОБА_8 обтяжуючої вину обставини, факту невизнання вини та притягнення раніше до кримінальної відповідальності, призначив останньому покарання, яке є м`яким та недостатнім для його виправлення та попередження в подальшому вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки районний суд належним чином врахував всі вищевказані прокурором обставини та призначив обвинуваченому остаточне покарання у виді 8 років і 6 місяців позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів є належним чином обґрунтованим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та застосування більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора зі змінами до неї підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а тому вирок суду першої інстанції необхідно скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного йому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. ч.15 ст. 615, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зі змінами задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2023 стосовно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, - скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років і 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили, а саме з 02 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_8 в строк відбування призначеного покарання зарахувати строк тримання його під вартою по даному кримінальному провадженню, а саме з 07.12.2020 по 02.07.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, у той же строк з дня вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2