Справа № 487/4937/24
Провадження № 1-кс/487/3404/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000818 від 24.05.2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.28, ч.1 ст. 438 КК України

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до суду із клопотанням, у якому просив винести ухвалу про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, рф, громадянина російської федерації, зареєстрованого за адресою: рф, АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: рф, АДРЕСА_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

У клопотанні слідчий зазначив, що на сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження. Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного відповідно до ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зібрані у ході досудового розслідування на даний час докази в умовах воєнного стану та додатково підтверджені фактичні дані про обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини, також, свідчать про те, що зазначеним у клопотанні ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор підтримала дане клопотання та просила його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відділом розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000818 від 24.05.2024 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та інших порушеннях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено наступні фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення:

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення зс рф, інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема, Україна та Російська Федерація (далі за текстом Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто «horsdecombat» унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

У силу положень ст. 31 Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Згідно зі ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року (далі за текстом Протокол І або Додатковий протокол І) передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Статтею 44 Додаткового протоколу І передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Крім того, статтею 75 Додаткового протоколу І встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Женевськими Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Поряд з цим згідно ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

а) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема:

a.1) вбивство;

a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні;

a.3) тілесні покарання;

b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі.

В умовах міжнародного збройного конфлікту, майже вся територія Херсонської області з 24.02.2022 року знаходилась під окупацією зс рф, у тому числі смт Білозерка з 01.03.2022 по 11.11.2022. На цей час окупованою залишається частина Херсонської області, яка знаходиться на лівобережжі річки Дніпро.

У березні - вересні 2022 року з метою досягнення основної мети щодо широкомасштабних нападів на цивільне населення, невстановленими досудовим розслідуванням військовими рф та представниками інших силових структур, за підтримки вищого керівництва рф, в захоплених приміщеннях державних органів і установ АДРЕСА_3 організовано місця для незаконного утримання (нелегального ув`язнення), катування та жорстокого поводження з цивільними особами, вчинення іншого фізичного і психологічного тиску з метою одержання інформації про проукраїнських активістів, противників окупаційної влади та подальшого схилення вищевказаних осіб до співпраці з державою агресором.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30 березня 2022 року, невстановлені військовослужбовці регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 захопили та встановили свій контроль над адміністративним приміщенням Білозерського районного суду Херсонської області, що не було обумовлено воєнною необхідністю, а здійснено з метою нелегального ув`язнення, застосування фізичного насильства та катування цивільного населення Херсонської області для отримання відомостей, що цікавили військових рф, а також представників окупаційної влади.

Не пізніше липня 2022 року (більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) невстановлені особи з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади російської федерації залучили до реалізації вказаного спільного плану співробітника федеральної служби безпеки (далі ФСБ) рф (точна посада та військове звання не встановлені) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який носив формений одяг, приналежний військовим рф, тобто відповідно до ст. ст. 43, 44 Протоколу І був комбатантом та зобов`язаний додержуватись норм міжнародного права, застосовуваного в період збройного конфлікту.

Виконуючи відведену йому роль, ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним про те, що між рф та Україною відбувається міжнародний збройний конфлікт, за попередньою змовою з іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями рф, перебуваючи в окупованому смт Білозерка, Херсонського району, Херсонської області, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи ст. 147 Конвенції незаконно утримував цивільних осіб, а саме потерпілих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в приміщеннях захопленої будівлі Білозерського районного суду Херсонської області за адресою: вул. Дмитра Яворницького, 97, смт Білозерка, Херсонський район, Херсонської області, застосовуючи до них жорстоке поводження, катування, з подальшою відмовою визнати таке позбавлення волі або повідомити про долю чи місце перебування цих осіб з метою залишення їх без законодавчого захисту протягом тривалого періоду часу.

Так, 13 вересня 2022 року приблизно о 14.00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) щонайменше п`ятнадцять невстановлених військовослужбовців рф, озброєних вогнепальною автоматичною зброєю, перебуваючи за місцем роботи потерпілої в польовій бригаді СТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: с. Новодмитрівка, Херсонський район, Херсонської області, порушуючи вимоги статті 147 (нелегальне ув`язнення) Конвенції, затримали ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі у бойових діях не брала, тобто була особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянка України, котра не бере активної участі у бойових діях та опинилася в ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).

Відразу після затримання потерпілу перевезено та ув`язнено в одній із камер у приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області за адресою: вул. Дмитра Яворницького, 97, смт Білозерка, де вона утримувалась до 14.09.2022.

Після ув`язнення ОСОБА_8 , а саме 13 вересня 2022 року у другій половині дня (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з трьома невстановленими військовими рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи в одному з кабінетів захопленого приміщення Білозерського районного суду Херсонської області, проводив допит потерпілої з метою схилити її до співпраці з окупаційною владою, а також записати відеозвернення з неправдивою інформацією про мешканців Білозерської територіальної громади. У той момент, коли ОСОБА_8 не відповідала на поставлені питання ОСОБА_6 , надавала відповіді українською мовою або відмовлялась від співпраці, невстановлений військовий рф, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , застосовував до потерпілої фізичне насильство, шляхом нанесення не менше 10 ударів гумовим кийком в область спини, шиї та потилиці. У той же час, ОСОБА_6 здійснював психологічний тиск щодо ОСОБА_8 , погрожуючи зґвалтуванням її доньки. Тобто, вказаними особами порушено вимоги пункту 1 статті 27 (заборона насильства), статті 147 (нелюдяне поводження та катування) Конвенції та статтю 75(2)(а)(a.2) (катування) Додаткового протоколу І.

Після завершення допиту, за вказівкою ОСОБА_6 військовий рф повернув потерпілу ОСОБА_8 до камери для ув`язнених.

14 вересня 2022 року в першій половині дня (більш точний час досудовим розслідування не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з трьома невстановленими військовими рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи в тому самому кабінеті приміщення Білозерського районного суду Херсонської області, де 13 вересня 2022 року проводили допит потерпілої ОСОБА_8 , повторно змушували останню записати відеозвернення з неправдивою інформацією про мешканців Білозерської територіальної громади, а також схиляли до співпраці з окупаційною владою, погрожуючи тривалим утриманням в іншому місці несвободи.

У той же день (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , отримавши від потерпілої ОСОБА_8 відмову співпрацювати з окупаційною владою, розпорядився перемістити її до місця несвободи, що знаходилось у захопленій будівлі Головного управління національної поліції в Херсонській області за адресою: вул. Лютеранська, 4, м. Херсон, де вона утримувалась до 30.09.2022.

У період ув`язнення ОСОБА_8 в приміщенні Білозерського районного суду, її постійно утримували у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, непридатних для тривалого перебування людини, без надання води, їжі та жодних засобів гігієни. Потерпілій заборонялось за потреби відвідувати вбиральню. Тобто вона перебувала в умовах, які загрожували життю та здоров`ю, але не мала можливості вільно залишити місце утримання, чим ОСОБА_6 та інші невстановлені військові рф порушили вимоги ст. 147 Конвенції (нелюдяне поводження) і ст. 75 Додаткового протоколу І (знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження).

Крім цього, 15 вересня 2022 року приблизно о 19.40 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) невстановлені військовослужбовці рф у кількості чотирьох осіб, озброєних вогнепальною автоматичною зброєю, прибули до місця проживання голови Станіславської сільської ради ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , де порушуючи вимоги статті 147 (нелегальне ув`язнення) Конвенції, затримали останнього, незважаючи на те, що потерпілий у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебував, жодної зброї не мав, участі у бойових діях не брав, тобто був особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився в ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).

Відразу після затримання ОСОБА_9 ув`язнено в підвальному приміщені Станіславської дитячої музичної школи за адресою: АДРЕСА_5 , де він утримувався до 16.09.2022.

Зранку 16 вересня 2022 року (більш точний час не встановлено) невстановлені військовослужбовці рф перемістили та ув`язнили ОСОБА_9 в одній із камер у приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області за адресою: вул. Дмитра Яворницького, 97, смт Білозерка, де він утримувався до 19.09.2022.

17 вересня 2022 року приблизно о 09.00 год. (точний час досудовим розслідування не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з двома невстановленими військовими рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи в одному з кабінетів приміщення Білозерського районного суду Херсонської області, проводив допит потерпілого з метою схилити його до співпраці з окупаційною владою та отримати інформацію про Збройні сили України.

У той момент, коли ОСОБА_9 не відповідав на поставлені питання та відмовлявся від співпраці, невстановлений військовий рф, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , застосовував до потерпілого фізичне насильство та катування, шляхом нанесення не менше 16 ударів кулаками та ногами по тулубу, 5 ударів гумовим кийком по шиї, спині та плечах, а також 12 ударів електричним струмом за допомогою заздалегідь підготовленого пристрою через дроти, під`єднані до лівої руки та правої ноги.

У той же час, ОСОБА_6 здійснював психологічний тиск щодо ОСОБА_9 , погрожуючи йому тривалим утриманням в іншому місці несвободи та розстрілом. Тобто, вказаними особами порушено вимоги пункту 1 статті 27 (заборона насильства), статті 147 (нелюдяне поводження та катування) Конвенції та статтю 75(2)(а)(a.2) (катування) Додаткового протоколу І.

Після завершення допиту, за вказівкою ОСОБА_6 , військовий рф повернув потерпілого ОСОБА_9 до камери для ув`язнених.

Надалі, 18 вересня 2022 року приблизно о 09.00 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з двома невстановленими військовими рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи в тому самому кабінеті Білозерського районного суду Херсонської області, повторно примушували ОСОБА_9 до співпраці з окупаційною владою. Не отримавши від нього згоду на співпрацю, невстановлений військовий рф, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , застосовував до потерпілого фізичне насильство, шляхом нанесення не менше 12 ударів руками та ногами по тулубу. Також, ОСОБА_6 здійснював психологічний тиск щодо ОСОБА_9 , погрожуючи йому тривалим утриманням в іншому місці несвободи. Отже, вказаними особами порушено вимоги п. 1 статті 27 (заборона насильства), статті 147 (нелюдяне поводження та катування) Конвенції та статтю 75(2)(а)(a.2) (катування) Додаткового протоколу І.

Після завершення допиту, за вказівкою ОСОБА_6 , військовий рф повернув потерпілого ОСОБА_9 до камери для ув`язнених.

Того ж дня, у період часу з 21.00 год. до 22.00 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) в результаті катувань та нелюдяного поводження, ОСОБА_9 був змушений у письмовій формі надати згоду на співпрацю з окупаційною владою та під відеозапис погодитись на подальшу співпрацю.

Лише після цього, 19 вересня 2022 року приблизно о 10.00 год. (більш точний час не встановлено) за вказівкою ОСОБА_6 потерпілого звільнено з місця нелегального утримання без складання та надання будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення.

У період ув`язнення ОСОБА_9 постійно утримували у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, непридатних для тривалого перебування людини, лише один раз годували перед звільненням, не надавали жодних засобів гігієни, обмежували у відвідуванні вбиральні. Тобто потерпілий перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але він не мав можливості вільно залишити місце утримання, чим ОСОБА_6 та інші невстановлені військові рф порушили вимоги ст. 147 Конвенції (нелюдяне поводження) і ст. 75 Додаткового протоколу І (знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження).

Отже, співробітник ФСБ рф ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив дії, спрямовані на порушення законів та звичаїв війни, що полягало у жорстокому поводженні з цивільним населенням, а саме катуванні, яке виразилось у завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) та психологічних (погроза вбивством (розстрілом), зґвалтуванням близьких родичів та тривалим утриманням в місці несвободи) страждань незаконно утримуваним потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також утриманні потерпілих в камерах непристосованих до тривалого перебування осіб, в антисанітарних умовах, позбавленні їжі та води (нелюдяних умовах) з метою примусити останніх до співпраці з окупаційною владою; а також вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що полягало у нелегальному ув`язненні цивільних осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , котрі перебувають під захистом, чим порушив ст.ст. 27 (заборона насильства), 32 (катування), 147 (нелегальне ув`язнення, катування) Конвенції та ст. 75 Додаткового протоколу І (катування).

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

16.05.2024 відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, уродженцю м. Москва, рф, зареєстрованому за адресою: рф, АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: рф, АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Однак, останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, оскільки останній переховується від слідства та суду.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 3 ст. 111, ст. ст. 135, 278 КПК України вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Зокрема, 16.05.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 100 від 16.05.2024 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлено про необхідність прибуття останнього до СУ ГУНП в Херсонській області, за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55 на 21.05.2024, 22.05.2024, 23.05.2024 для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Утім, ОСОБА_6 на виклики не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про умисні дії останнього, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

На підтвердження цього, старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Херсонській області капітаном поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні складено рапорт про неявку ОСОБА_6 на визначені дати до СУ ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55.

Крім цього, згідно з відповіддю на доручення старшого слідчого встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на лівобережній частині Херсонської області, яка на даний момент часу є тимчасово окупованою російською федерацією.

Згідно з відомостями, наявними в базі даних «АРКАН» громадянин України ОСОБА_6 в період часу з 24.02.2022 по 24.05.2024 не перетинав державний кордон України.

Керуючись ст. ст. 36, 110, 217 КПК України, 24.05.2024 прокурором прийнято рішення про виділення з кримінального провадження №0000025 від 30.03.2022 матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України в окреме провадження із присвоєнням у Єдиному реєстрі досудових розслідувань реєстраційного номеру №0000818.

24.05.2024 в рамках кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук, здійснення якого доручено УКР ГУНП в Херсонській області.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, обґрунтовується зібраними у провадженні доказами, а саме:оглядом місця події адміністративного приміщення Білозерського районного суду Херсонської області за адресою: Херсонська область, Херсонський район, смт Білозерка, вул. Дмитра Яворницького, 97; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом впізнанням особи за фотознімками з потерпілої ОСОБА_8 ; протоклом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протолом впізнанням за фотознімками з потерпілим ОСОБА_9 ; протоком слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; оглядом інтернет-публікації, яка розміщена на сайті «Миротворець»; оглядом інтернет-публікації, яка розміщена в загальнодоступній інформаційно-телекомунікаційної мережі «Телеграм», у соціальній групі «Николаевский Ванек»; відповіддю від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо особи ОСОБА_6 ; висновком судової портретної експертизи від 17.04.2024 № СЕ-19-24/8313-ФП; матеріалами, що характеризують особу ОСОБА_6 , іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку щодо наявності наступних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення ОСОБА_6 може ухилятись від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати встановленню істини по справі.

Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме: підозрюваний може з метою приховання своєї злочинної діяльності вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, тому може переховуючись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого він обґрунтовано підозрюється.

Також слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 438 КК України, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309,395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, рф, громадянина російської федерації, зареєстрованого за адресою: рф, АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: рф, АДРЕСА_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за її участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1