ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/1009/18 Номер провадження 11-кп/814/148/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі прокурора - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 003466 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого охоронцем в ТОВ «Теплоавтомат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:

27.11.2012 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185,ч. 2 с. 15, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України на 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 28.01.2016 по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч.3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Черкаські Тишки, Харківського району Харківської області, з середньою освітою, вдову, не працюючу, маючу на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , 2010 року народження, не судиму, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 6000 грн та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 2198,48 грн та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24 грудня 2017 року, у вечірній час ОСОБА_11 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , зі знайомим ОСОБА_10 , під час розпивання спиртних напоїв вступила з останнім у злочинну змову, спрямовану на вчинення розбійного нападу на квартиру АДРЕСА_3 , в якій мешкають ОСОБА_14 і ОСОБА_13 .

Цього ж дня ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, узгодивши свої дії та розподіливши ролі, при цьому ОСОБА_10 взяв із собою бейсбольну биту червоного кольору для подальшого застосування її при вчиненні кримінального правопорушення, направились до квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкають ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , де відповідно до раніше узгоджених та розподілених ролей, ОСОБА_10 із застосуванням фізичної сили вибив вхідні дерев`яні двері, що ведуть до приміщення вказаної квартири, тим самим незаконно проникнувши до вказаної квартири, де умисно, побачивши в одній із кімнат квартири ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, здійснили розбійний напад на потерпілих, а саме: ОСОБА_10 бейсбольною битою наніс близько 10 ударів в область голови, тулубу та кінцівок ОСОБА_13 , спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму з наявністю забитих ран та крововиливів на обличчі, клінічних проявів струсу головного мозку, а ОСОБА_11 в цей момент, тримаючи за волосся ОСОБА_14 , нанесла їй удари руками, пальці яких були стиснуті в кулаки, удари в область голови потерпілої, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в області голови.

Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_14 , ОСОБА_11 почала вимагати у останньої грошові кошти та золоті вироби. Після отриманих травм ОСОБА_14 зняла з себе каблучку виготовлену з металу жовтого кольору, вартістю 1298,48 гривень, потім дістала зі свого гаманця грошові кошти в сумі 900 гривень, а також на вимогу ОСОБА_11 зняла перстень із металу жовтого кольору, вартістю 1947,72 гривень, який належить ОСОБА_13 , з його руки та зазначені речі передала ОСОБА_11 .

Після чого ОСОБА_11 , разом із ОСОБА_10 залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

На вирок суду обвинувачена ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати її дії на ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України та призначити покарання в межах санкцій із застосуванням положень ст. 70 КК України.

Свою апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що в матеріалах провадження відсутні докази про наявність в її діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, так як відсутня суб`єктивна сторона злочину.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_11 на ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України, а ОСОБА_10 на ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України та призначити покарання в межах санкцій із застосуванням положень ст. 70 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивував тим, що обвинувачені, проникаючи до житла потерпілих не мали наміру заволодіти майном, у той час як склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України є матеріальним.

Вважає, що факт заволодіння майном потерпілих підтверджується виключно їх показаннями, інших доказів матеріали провадження не містять.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників в підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, є правильним та ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені судом першої інстанції та отримали належну оцінку.

Як вбачається з показань обвинувачених ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції факт проникнення в квартиру потерпілих та спричинення їм тілесних ушкоджень вони не оспорюють. Не заперечують і те, що вони раптово проникнули в квартиру, вибивши вхідні двері та без будь-яких пояснень почали наносити удари потерпілим.

Будучи допитаними в суді першої інстанції потерпілі вказали, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 після спричинення їм тілесних ушкоджень, поставили їх на коліна та почали вимагати кошти і золоті прикраси, продовжуючи погрожувати спричиненням тілесних ушкоджень. Тому вони, побоюючись за своє життя і здоров`я віддали обвинуваченим дві золоті каблучки та грошові кошти.

Показання потерпілих підтверджуються протоколами прийняття їх заяв про вчинення кримінальних правопорушень від 24.12.2017, в яких вони відразу після події вказали про викрадення у них прикрас та грошових коштів.

Свої показання, зокрема і щодо викрадення майна, потерпіла ОСОБА_14 підтвердила під час проведення слідчого експерименту 23.01.2018.

Оскільки в судовому засіданні потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та будь-яких доказів надання потерпілими неправдивих показань стороною захисту не надано, тому у колегії суддів немає підстав недовіряти їх показанням.

Враховуючи вказане, суд правильно встановив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою незаконно проникли в житло потерпілих, без будь-яких пояснень здійснили напад, із використанням бити спричинили тілесні ушкодження, чим подолали їх бажання чинити спротив, після чого заволоділи майном ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . І лише після заволодіння чужим майном обвинувачені припинили свої протиправні дії та залишили місце події.

Тому показання обвинувачених про корисливого мотиву, колегія суддів розцінює критично та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ці показання спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, що були досліджені судом.

При цьому необхідно зазначити, що розбій вважається закінченим з моменту нападу, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.

Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції, належним чином проаналізував встановлені фактичні обставини, правильно оцінив надані сторонами докази та правильно спростував доводи захисників про відсутність складу інкримінованого злочину.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обґрунтовано отримало правову оцінку за ч. 3 ст. 187 КК України. Отже, немає підстав вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність.

Всупереч доводам сторони захисту, судовий розгляд місцевим судом проведено повно та об`єктивно, досліджено усі надані сторонами докази, що мали значення для з`ясування обставин кримінального провадження, та надано доказам належну оцінку.

З огляду на вказане істотних порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду колегією суддів не встановлено.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; особи обвинувачених, зокрема наявність судимостей у ОСОБА_10 ; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які його обтяжують, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, обставин які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Із санкції ч.3 ст. 187 КК України вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за вчинений злочин, враховуючи конкретні обставини провадження та наявність обставин, які обтяжують покарання, призначено покарання наближене до мінімального, підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено.

Таким чином призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

Щодо доводів ОСОБА_10 про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, необхідно зазначити, що оскільки у даному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили кримінальне правопорушення 24.12.2017, після набрання чинності Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», тому попереднє ув`язнення в даному провадженні підлягає до зарахування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. За таких підстав, доводи обвинуваченого про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення на підставі Закону України №838-VIII, є безпідставними.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4