Справа № № 585/2717/24
Номер провадження 1-в/585/178/24
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

28 червня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в режимі відеоконференції, клопотання засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання та звільнення з місць позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про звільнення від покарання та звільнення з місць позбавлення волі.

Клопотання мотивував тим, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 року він визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 115, ч.3,4 ст. 187, ч. 1,2 ст. 121, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357, 70, ч.2 ст. 72 КК України та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі. Чинним законодавством такий вид покарання як довічне позбавлення волі не міститься. Як вбачається в Законі України від 26.11.2015 року, при призначенні основного покарання не зазначеного в частині першій ст. 72 КК України суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання. Довічне позбавлення волі не зазначено і є основним видом покарання. Таким чином, відповідно до Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ, суд зобов`язаний звільнити особу від такого основного покарання як довічне позбавлення волі. Тому просив, на підставі ЗУ від 26.11.2015 року № 838-VІІІ « Про внесенння зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» звільнити його від покарання у виді довічного позбавлення волі та звільнити з місць позбавлення волі прямо у залі судового засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання засудженого підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, та не заперечувалося учасниками процесу в судовому засіданні, що ОСОБА_4 засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 року до довічного позбавлення волі.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Ст. 51 КК України визначені види покарань, які призначаються відносно осіб, що визнані судом винними у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 52 КК України основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Ст. 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Статтею ст. 64 ч. 1 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Законом України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26.11.2015 року частину 5 ст. 72 КК України викладено в редакції, згідно з якою зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, або за правилами, які встановлені ч. 1 цієї статті. При призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 ст. 72 КК України, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого покарання.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

У приписах ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року редакції зазначено про те, що передбачені в ній правила зарахування строку попереднього ув`язнення мають застосовуватися у період дії цієї норми при засудженні осіб до позбавлення волі.

Тобто, в зазначеній нормі визначено порядок розрахунку строку попереднього ув`язнення та позбавлення волі, але при цьому не вказано, для якого саме позбавлення волі (довічного чи на певний строк) слід застосовувати це правило.

Разом з тим, згідно до вимог ч.2 ст. 70 КК України при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КК України при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Таким чином, вимоги ст. 72 КК України в частині визначених правил складання покарань та встановленого співвідношення покарань при їх переводі з менш суворого виду покарання в більш суворий, не розповсюджуються на такий вид покарання як довічне позбавлення волі, який є найсуворішим видом покарання і поглинає менш суворі покарання при складанні покарань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки правила складання покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, що визначені ч. 1 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26.11.2015 року не стосуються покарання у виді довічного позбавлення волі, доводи засудженого ОСОБА_4 стосовно того, що відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року він підлягає звільненню від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки таке покарання не зазначено в ч.1 ст. 72 КК України, не відповідають вимогам закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 537- 539 КПК України, Суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1972 року народження, про звільнення від відбування покарання та звільнення з місць позбавлення волі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6