ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/914/24 Справа № 201/8909/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , подану на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 та обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 16 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави,

встановила:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000611 від 14 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 діючи, як організатор та пособник разом із співучасником злочину, пособником ОСОБА_7 у січні 2019 року виконали усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, а саме умисного вбивства, шляхом враження реактивною гранатою автомобіля Toyota Land Crusser 200, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому знаходились двоє чоловіків, а саме за кермом автомобіля потерпілий ОСОБА_10 та на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_11 . Однак, останні внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не отримали, у зв`язку з чим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не змогли довести злочин до кінця з причин, які не залежали від їх волі.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які виразились як закінчений замах на пособництво умисного вбивства, тобто протиправному заподіянні смерті двом особам, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення за попереднього змовою групою осіб.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.5 ст. 27, ч.2 ст.15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які виразились як закінчений замах на пособництво умисного вбивства, тобто протиправному заподіянні смерті двом особам, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового засідання ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 16 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, судом враховано і фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, який свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки серед іншого, вчинення цього злочину останнім інкримінується способом небезпечним для життя багатьох осіб тощо. Крім того, встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, достатніх відомостей про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у тому числі, і з державою, матеріали справи не містять.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд, зважаючи на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з урахуванням конкретних обставин інкримінованого останнім злочину, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав за недоцільне, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у випадку продовження строку тримання під вартою визначити єдиний помірний розмір застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обгрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснюється з 19.05.2020 року, тобто вже три роки 8 місяців, що є безперечно тривалим часом для осіб віком понад 60 років.

Стороною обвинувачення не забезпечується явка свідків до зали судових засідань.

Захисник вказує, що вигаданий слідством мотив в якому нічого не встановлено ні чим не підтверджується, що унеможливлює обвинувальний вирок. Посилається на подання ним адвокатського запиту для отримання номеру виділеного провадження у даному кримінальному провадженні, відповіддю на який стало формулювання "номер даного виділеного кримінального провадження не виявилося можливим отримати".

Захисник зазначив про намір доповнення поданої ним апеляційної скарги, оскільки повний текст ухвали ним отримано не було, а строк оскарження спливав, однак даним правом не скористався та на адресу Дніпровського апеляційного суду від захисника ОСОБА_9 будь-яких доповнень до раніше поданої ним апеляційної скарги не надходило.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_9 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог та просили про її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п.1,5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.ч. 3,5 ст.27, п.п.1,5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п.1,5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змін їх показань на його користь, оскільки обізнаний з анкетними даними свідків у провадженні та останні ще не допитані судом першої інстанції.

Також, суд першої інстанції врахував і дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15, ч.ч.3,5 ст.27, п.п.1,5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змін їх показань на його користь, оскільки обізнаний з анкетними даними свідків у провадженні та останні ще не допитані судом першої інстанції.

Також, суд першої інстанції врахував і дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, та захисником в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , встановлена наявність ризиків, визначених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваних на свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема потерпілих. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрювані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого їм злочину, слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, надання оцінки чому, відповідно кримінального процесуального закону, відбувається при ухваленні судового рішення по суті справи.

Щодо посилання захисника на те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисника, не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 та обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 16 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4