17.05.2024
справа № 642/1023/23
провадження № 1-кп/642/183/24
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и в:

07 травня 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України.

Ухвалою суду Ленінського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 16.05.2024 року.

Прокурор зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченої закінчується, разом з тим, ризики, передбачені ст.177 КПК не зникли та продовжують існувати, крім того, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, більш м?які запобіжні заходи до обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 не можуть бути застосовані.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, просив продовжити строк дії запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, просили суд відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі або застосувати більш м`який запобіжний захід або заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи недоведеність ризиків, дані про особу ОСОБА_7 , яка має на утриманні матір, дідуся, дядька - інваліда І групи, позитивно характеризується за місцем реєстрації, раніше не судима.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою аргументами на користь такого рішення є, у тому числі: серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи питання щодо існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, визначених статтею 177 КПК, суд виходить з наступного.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Прокурор посилався на наявність ризику переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження злочинної діяльності, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Суд вважає, що ризик переховування обвинуваченої від суду є реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками та іншими обставинами.

Підставою продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння та і особи обвинуваченої.

Вищезазначені обставини свідчать, про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, встановлених чинним законодавством, а також, що на цей час у суду немає підстав вважати відсутніми ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та які були враховані ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Полтави, ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова, ухвалами колегій суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду за відсутності підстав для зміни чи скасування ухвалених раніше судових рішень, суд приходить до висновку, що вказані ризики не зменшились, тому обраний відносно неї запобіжний захід слід продовжити.

Дані про особу ОСОБА_7 , на які посилається сторона захисту, а саме: перебування на утриманні матері, дідуся, дядька - інваліда І групи, позитивно характеризується за місцем реєстрації, раніше не судима, не є достатньою підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені під час обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності не зменшився, враховуючи той факт, що суд безпосередньо досліджує докази, у тому числі допитує свідків, які є мешканцями м. Ізюма, на яких ОСОБА_7 може вплинути, перебуваючи на волі.

Крім того, м. Ізюм Харківської області знаходиться поблизу кордону з РФ, а також знаходиться під постійними обстрілами страни-агрессора РФ.

Перебування на волі обвинуваченої ОСОБА_7 , яка зареєстрована на мешкає в АДРЕСА_1 , поблизу кордону з РФ, не виключає можливість, що обвинувачена маючи зв?язки з особами, які у тому числі здійснили тимчасову окупацію м.Ізюма, може перетнути умовний кордон з РФ та переховуватись від суду на території РФ. Крім того, ОСОБА_7 вже перебувала у розшуку, не з`являлася на виклики до слідчого.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі 15 років або довічне ув`язнення, у зв`язку з чим може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для обвинуваченої у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура його виконання покарання.

Таким чином ризик, передбачений ст. 177 КПК України - запобігання спробам переховуватися від суду не зменшився.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так як ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану, то остання ймовірно може вживати заходи щодо знищення службових документів, мобільних телефонів громадян, які, знаходячись на окупованій території, намагаються передавати інформацію про рух ворожої техніки та особового складу, то існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

До того ж, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків шляхом їх умовлянь, оскільки, вони мешкають у м.Ізюмі Харківської області, разом працювали з обвинуваченою, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України. До того ж, показання свідків, надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили, натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України не доведений прокурором та не знайшов свого підтвердження та обґрунтування в судовому засіданні.

Так як обвинувачена ОСОБА_7 тривалий час перебувала на окупованій території і виконувала вказівки представників окупаційної адміністрації, не можна виключити ризик, що ОСОБА_7 була завербована представниками ворожих спецслужб і, перебуваючи поза межами ДУ «Харківський слідчий ізолятор» може вчиняти завдання з дестабілізації соціальної та політичної обстановки на території Харківської області, закликати громадян до переходу на бік ворога, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, не заміжня, не надала суду даних, що має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку, доказів про стійкі соціальні зв`язки суду також не надано.

Даних про наявність захворювань у обвинуваченої, які унеможливлюють її перебування в умовах тримання під вартою під час розгляду справи суду також не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тому, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, даних про її особу, з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, суд приходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність вищезазначених ризиків та зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який, то необхідно відзначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Частиною 4 статті 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402 405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.

Правових підстав для визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу суд не вбачає, враховуючи, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в умовах воєнного стану.

Щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , погодився суд апеляційної інстанції та вважав, що мотиви прийнятого судом рішення викладені в попередній ухвалі про продовження строку запобіжного заходу, яка в цілому відповідає вимогам статті 196 КПК України.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого частиною 2 статті 111 КК України, який відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від п`ятнадцяти років позбавлення волі до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачена може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, спрямованого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, як вказав суд апеляційної інстанції в ухвалі від 18.03.2024 року, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

У цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У даному випадку судом, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого підозрюваному злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, застосування до ОСОБА_7 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою без визначення застави, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зважаючи на викладене, в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід слід відмовити.

Ухвала колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року свідчить про законність та обгрунтованність попередньої ухвали суду першої інстанції від 18 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 199, 309, 369, 370, 372, 395 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, а саме до 11 липня 2024 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченій ОСОБА_7 та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Встановити строк дії даної ухвали до 11 липня 2024 року включно.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченою - в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_3