Справа № 646/9132/18
№ провадження 1-кп/646/904/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 0002140 від 04.10.2018 обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, без певного міста проживання, в силу ст.89КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України

за участю

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 02.10.2018, приблизно о 13:30, повторно, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув на неохоронювану та неогороджену територію виробничого підприємства «Вагонне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що розташовано за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна, буд. 5-А.

Надалі, заходячись у вказаному місці, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно зняв, тим самим таємно викрав з вантажного вагону №60614252 - чотирьохвісний напіввагон, що знаходився на території вказаного виробничого підприємства, два горизонтальні важелі гальмівного циліндра, з вагону, що належать ВП «Вагонне депо Основа» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №23529 від 31.10.2018 становить 210 грн. 37 коп., після чого переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, склав вищевказані предмети в мішок який заздалегідь приніс з собою та покинув місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ВП «Вагонне депо Основа» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на суму 210 грн. 37 коп.

Крім того, обвинувачений, 30.10.2018, приблизно о 19:00, повторно, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув на неохоронювану та неогороджену територію виробничого підприємства «Вагонне депо Основа» регіональної філії Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що розташовано за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна, буд. 5-А.

Надалі, заходячись у вказаному місці, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, використовуючи заздалегідь заготовлені плоскогубці, таємно зняв, тим самим таємно викрав з вантажного вагону №68605534 - чотирьохвісний напіввагон, що знаходився на території вказаного виробничого підприємства, два горизонтальні важелі гальмівного циліндра з вагона, що належать ВП «Вагонне депо Основа» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №26205 від 27.11.2018 становить 380 грн. 66 коп, після чого переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, склав вищевказані предмети в пакет, який заздалегідь приніс з собою та покинув місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ВП Вагонне депо Основа» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на суму 380 грн. 66 коп.

Відповідальність за вчинення зазначених кримінальних правопорушень, скоєних ОСОБА_3 передбачена ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та зазначив, що своїм клопотанням останній фактично надав згоду на закриття кримінального провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм наслідки закриття провадження за вказаних обставин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язкуіз закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК.

У розумінні ст.284, 288 УКПК України, процесуально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, 02.10.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України це кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту 02.10.2018 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певноїтяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні закінчився п`ятирічний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення- проступку минуло п`ять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більне двох років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 та ч.8 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284, 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, тим самим надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав. Така заява (згода) викладена ним письмово та підтверджена в судовому засіданні.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується останній є нетяжким злочином, та з моменту скоєння кримінального проступку минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід його задовольнити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.2 ст. 185 КК України.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Арешт тимчасово вилученого майна скасувати.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002140 від 04.10.2018 року - закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 858грн.00коп, 572грн.00коп. за проведення експертиз.

Арешт тимчасово вилученого майна скасувати.

Речові докази по справі: чотири металеві видовжені важелі спарені між собою двома металевими валиками передати в розпорядження Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1