Провадження № 1-кс/686/4558/24
22 травня 2024 року м. Хмельницький
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що 12.05.2024 в період часу з 19 год. 51 хв. по 23 год. 13 хв. невстановлена слідством особа перебуваючи в невстановленому місці, умисно, таємно, в умовах воєнного стану здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 3443,24 з картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , належної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала майнової шкоди на вказану суму.
В ході проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, допитано потерпілу ОСОБА_6 , яка повідомила, що 12.05.2024, я здійснювала поповнення рахунку на банківську карту «ПриватБанк» на суму 3000 грн. за адресою: АДРЕСА_1 у відділенні банку. На наступний день, а саме 13.05.2024 року вона помітила, що карта, на яку вона здійснювала поповнення, відсутня. В подальшому, вона відкрила на телефоні додаток «Приват24» і помітила через сповіщення додатку, що було здійснено платіжні операції у різних магазинах міста.
Також в ході проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, було відібрано пояснення у ОСОБА_4 , який повідомив, що 12.05.2024 року, він йшов знімати кошти зі своєї банківської карти «А-Банк» у сумі 3000 грн, щоб заплатити за оренду квартири, де він тимчасово проживає, та спробував зняти готівку з вищевказаної карти, але йому це зробити не вдалось. Після чого він вирішив спробувати зняти готівку в іншому банкоматі, який знаходиться одразу біля попереднього. Коли я підійшов до другого банкомату, то помітив, що хтось залишив в ньому банківську карту. В подальшому я вирішив витягнути дану карту «ПриватБанк» з реквізитами: НОМЕР_1 та забрати її собі. Після чого я вирушив здійснювати оплату вищевказаною банківською картою у різних магазинах міста.
Окрім цього, в ході проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, відповідно до заяви ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній добровільно видав працівникам поліції банківську карту «ПриватБанк» з реквізитами: НОМЕР_1 , яку він знайшов у банкоматі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., яку було вилучено та поміщено до паперового конверту.
Прокурор просить накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження його як речового доказу.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте в його клопотанні міститься прохання про розгляд справи за його відсутності, просить його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.
Дослідивши клопотання та долучені до нього копії документів із кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на наведене, у цій частині клопотання слідчого є обґрунтованим.
Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У силу ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
За положеннями ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Із матеріалів клопотання слідує, що вилучена картка є володінням потерпілої.
З огляду на відсутність ризику знищення чи пошкодження цього майна його власником, слідчий суддя приходить до висновку про можливість його арешту шляхом встановлення заборони її відчуження, оскільки відомості про ненадання цього майна для проведення будь-яких подальших слідчих дій, у матеріалах клопотання відсутні.
Крім цього, факт вилучення картки у особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення зафіксований у процесуальному документі.
А тому картка має бути повернута законному володільцю ОСОБА_5 .
При цьому тлумачення ч.1 ст.169 КПК України та статті 100 КПК України дає підстави для висновку, що саме законному володільцю може бути повернуто тимчасово вилучене майно, якщо воно не вилучене з обігу чи обіг його не обмежений.
За таких обставин, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити частково.
В іншій частині вимог клопотання відмовити.
Виконання ухвали покласти на слідчого ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 .
Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя