Справа № 161/5754/24 Провадження №11-сс/802/168/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

дізнавача - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2024 року, в рамках кримінального провадження № 0000278 від 23 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000278, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого cт. 195 КК України, а саме на: дві рукавиці з трикотажної тканини з фрагментами синіх вставок, балончик для змащення і захисту від корозій рухомих з`єднань білого з чорним кольору з надписом «Axxis», фрагмент тканини синього кольору з наявною речовиною білого кольору, трикотажну рукавицю чорного кольору, дві рукавиці сірого з синім кольору, мобільний телефон марки «Samsung», моделі «A145» світло-зеленого кольору у чорному силіконовому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із наявними сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вилучені під час обшуку 23.03.2024 за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 . Клопотання просить задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2024 року вказане клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, яке було вилучене під час обшуку 23.03.2024 за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , а саме на: дві рукавиці з трикотажної тканини з фрагментами синіх вставок, балончик для змащення і захисту від корозій рухомих з`єднань білого з чорним кольору з надписом «Axxis», фрагмент тканини синього кольору з наявною речовиною білого кольору, трикотажну рукавицю чорного кольору, дві рукавиці сірого з синім кольору, мобільний телефон марки «Samsung», моделі «A145» світло-зеленого кольору у чорному силіконовому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із наявними сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Накладаючи арешт на вищевказане майно, слідчий суддя вказав, що дане майно, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тому з метою збереження речових доказів та забезпечення проведення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, воно підлягає арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно. Вказує, що він як власник арештованого майна не був присутнім під час оголошення оскаржуваної ухвали слідчого судді, дана ухвала йому також на була надіслана. Текст оскаржуваної ухвали ним було отримано у канцелярії суду 01.04.2024 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ним пропущений не був. Звертає увагу на те, що арешт на майно було накладено безпідставно, ухвала слідчого судді була винесена з істотним порушенням КПК України та без дотримання положень ст.ст. 170-173 КПК України, а тому вказана ухвала має бути скасована судом.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 . При цьому береться до уваги те, що вказана особа повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи (телефонограмою, яка знаходиться в матеріалах справи) й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.

Разом з тим, в поданій апеляційній скарзі власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 просить проводити апеляційний розгляд у його відсутності.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку прокурора та дізнавача, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання дізнавача про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000278 від 23 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.195 КК України, що підтверджується відповідним витягом.

23.03.2024 року проведено обшук за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено: дві рукавиці з трикотажної тканини з фрагментами синіх вставок; балончик для змащення і захисту від корозій рухомих з`єднань білого з чорним кольору з надписом «Axxis»; фрагмент тканини синього кольору з наявною речовиною білого кольору; трикотажну рукавицю чорного кольору; дві рукавиці сірого з синім кольору; мобільний телефон марки «Samsung», моделі «A145» світло-зеленого кольору у чорному силіконовому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із наявними сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Постановою дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 від 23.03.2024 року вказане майно визнане речовим доказом.

Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту, дізнавач в своєму клопотанні, вказував про те, що майно, яке було вилучене під час обшуку 23.03.2024 за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , а саме на: дві рукавиці з трикотажної тканини з фрагментами синіх вставок, балончик для змащення і захисту від корозій рухомих з`єднань білого з чорним кольору з надписом «Axxis», фрагмент тканини синього кольору з наявною речовиною білого кольору, трикотажну рукавицю чорного кольору, дві рукавиці сірого з синім кольору, мобільний телефон марки «Samsung», моделі «A145» світло-зеленого кольору у чорному силіконовому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із наявними сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , має істотне значення для кримінального провадження, а саме: може бути використане при проведенні розслідування, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим його було визнано речовим доказом. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, яке було вилучене під час обшуку 23.03.2024 за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , а саме на: дві рукавиці з трикотажної тканини з фрагментами синіх вставок, балончик для змащення і захисту від корозій рухомих з`єднань білого з чорним кольору з надписом «Axxis», фрагмент тканини синього кольору з наявною речовиною білого кольору, трикотажну рукавицю чорного кольору, дві рукавиці сірого з синім кольору, мобільний телефон марки «Samsung», моделі «A145» світло-зеленого кольору у чорному силіконовому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із наявними сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , на яке дізнавач просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути використане при проведенні розслідування, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, передбаченого ст.195 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000278, оскільки може бути пристосоване чи використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, тобто воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.

Також арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, перевіряючи матеріали, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п. 5 ч.2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Разом з тим, доводи власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 , про те, що слідчим суддею було допущено істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, а саме не повідомлено його, а розглянуто клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у його відсутності чим порушено його право на захист, є необґрунтованими, оскільки в судове засідання місцевого суду ОСОБА_8 надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності та просив відмовити в його задоволенні.

Посилання власника тимчасово вилученого майна на те, що клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом не заслуговують на увагу, оскільки ч. 2 ст. 64-2 КПК України, на яку посилається ОСОБА_8 , містить визначення, хто відноситься до третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, і з якого моменту набувається цією особою цей статус. Водночас, питання накладення арешту урегульовано ст. ст. 170-173 КПК України, які є спеціальними нормами по відношенню до загальної норми, визначеної ст. 64-2 КПК України. Так, ч. 1 ст. 171 КПК України визначено коло осіб, які наділені повноваженнями звертатися до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт майна. Відповідно до зазначеної норми з клопотанням про арешт майна має право звернутися до слідчого судді, зокрема, слідчий за погодженням з прокурором.

Отже, вищевказані посилання апелянта та усі інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.

Не вбачає апеляційний суд і будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

У зв`язку з вищевказаним, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2024 року, в рамках кримінального провадження № 0000278 від 23 березня 2024 року, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді