Справа № 946/2586/24
Провадження № 1-кп/946/398/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

09 травня 2024 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

провів у місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001244, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кам`янка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: кооператив « АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_6 , хоча й звернувся до суду з клопотанням про участь у підготовчого судовому засіданні в режимі відеоконференції і судом було задоволено відповідне клопотання, але не забезпечив себе можливістю взяти участь в такому режимі у судовому засіданні, оскільки не вжив заходів щодо забезпечення належної якості інтернетзв`язку. Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд провести підготовче судове засідання за відсутності захисника, зазначивши, що він це питання узгодив з ним, у зв`язку з чим та з урахуванням того, що у відповідності до ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) участь захисника у цьому провадженні не є обов`язковою, суд в силу ч. 2 ст. 46, ст. 324 КПК вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності захисника ОСОБА_6 .

Суть питання, що вирішується

1.01.04.2024 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 КПК.

Встановлені судом обставини

2.У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 висловив думку про можливість призначення судового розгляду, оскільки обвинувальний акт підсудний Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області, але зазначив при цьому, що в обвинувальному акті не вказано час та місце затримання ОСОБА_3 , хоча ці відомості відомі стороні обвинувачення, а саме о 22:23 год. у с. Орлівка Ізмаїльського району із зазначенням точних координат цього місця. Незважаючи на це, прокурор висловив думку, що місцем вчинення кримінального провадження слід вважати м.Ізмаїл Одеської області.

3.Обвинувачений ОСОБА_3 послався на розсуд суду, а обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували проти призначення судового розгляду, при цьому захисник ОСОБА_7 зазначив, що не виникає жодних сумнівів щодо підсудності кримінального провадження в частині обвинувачення його підзахисного ОСОБА_4 , а сумніви щодо підсудності в частині обвинувачення ОСОБА_3 можна вирішити шляхом виділення кримінального провадження відносно останнього та направлення його за підсудністю.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

4.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК.

5.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

6.Згідно положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

7.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

8.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

9.Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.

10.Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

11.При цьому, як зазначив Верховний Суд України у п. 2 постанови від 24.11.2016 у справі №5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

12.Також у п. 7 зазначеної постанови Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Такого ж підходу дотримується і Верховний Суд, що вбачається, зокрема, з його постанови від 21.04.2021 у справі № 295/12923/19.

13.Суд звертає увагу, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та/або формулювання обвинувачення мають містити обставини, які відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні саме прокурором. Тобто обвинувальний акт має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини, мотиву і мети, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

14.Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викладене не повністю, оскільки не містить інформацію про час та місце припинення (закінчення) вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , без зазначення на якому саме кілометрі, на якій саме автодорозі, можливо, в якому саме населеному пункті, з прив`язкою до адміністративно-територіальної одиниці у виді району (колишнього району) вони були затриманні, що також відповідно до ст. 32 КПК впливає і на територіальну підсудність кримінального провадження.

15.Тобто, виходячи зі змісту обвинувального акту, в ньому взагалі не зазначено час та місце закінчення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

16.Статтею 32 КПК врегульована територіальна підсудність кримінального провадження, згідно ч. 1 якої кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

17.Початком продовжуваного злочину є вчинення особою певної дії або бездіяльності, що підпадає під ознаки певної статті (частини статті) КК, а ось завершеним воно є тоді, коли особа перестає знаходитись у злочинному стані.

18.Завершення (припинення) триваючого злочину може мати місце з різних причин як об`єктивних так і суб`єктивних. Об`єктивні причини завершення продовжуваного злочину не залежать від волі винного. Це, наприклад, затримання співробітниками поліції особи, що вчиняє злочин, і, як наслідок, припинення його вчинення. Суб`єктивні причини залежать від волі винного.

19.Місцем вчинення продовжуваного кримінального правопорушення слід вважати місце саме закінчення його вчинення або місце його припинення вчинення внаслідок об`єктивних причин, зокрема, внаслідок затримання співробітниками поліції особи, що вчиняє злочин.

20.За змістом ст. 314 КПК питання про підсудність кримінального провадження підлягає вирішенню саме у підготовчому судовому засіданні, а не під час судового розгляду. І саме під час підготовчого судового засідання суд уповноважений ухвалити рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження (ст. 34, п. 4 ч.3 ст. 314 КПК). На стадії судового розгляду суд позбавлений повноваження щодо вчинення будь-яких процесуальних дій у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження. Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

21.Тому, виходячи зі змісту вказаних норм, питання про підсудність кримінального провадження є першим та одним з найважливіших питань, що підлягає вирішенню під час підготовчого судового засідання, і без вирішення питання щодо підсудності кримінального провадження конкретному суду саме у підготовчому судовому засіданні, відповідний суд не може призначити судовий розгляд.

22.Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. Відповідно ж до ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК, кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

23.З урахуванням наведених загальних засад правосуддя та положень чинного законодавства визначення підсудності є важливим елементом права на справедливий суд, встановлений законом в розумінні чинного законодавства України, а також практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою відповідно до ч. 5 ст. 3 КПК.

24.Так, Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (рішення від 20.07.2006 п.п. 24 25) в черговий раз зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Суд висловив думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». У пп. 107109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

25.Тому не зазначення в обвинувальному акті часу та місця закінчення (припинення) вчинення кримінального правопорушення унеможливлює вирішення питання щодо підсудності кримінального провадження та визначення суду, встановленого законом, адже на цій стадії судового провадження суд не досліджує обставини кримінального провадження, а лише вирішує процесуальні питання, у тому числі щодо підсудності кримінального провадження та щодо можливості призначення судового розгляду. Також відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 291 КПК надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

26.У випадку ж не встановлення місця вчинення (закінчення, припинення вчинення) кримінального правопорушення, то про це має бути обов`язково також вказано в обвинувальному акті, оскільки ця обставина також впливає на вирішення питання про територіальну підсудність відповідно до ст. 32 КПК (за місцем закінчення досудового розслідування). У будь-якому разі, прокурору або відомо місце вчинення (закінчення, припинення вчинення) кримінального правопорушення (у цьому кримінальному провадженні прокурор усно під час підготовчого судового засідання зазначив, що відомо), або відомо, що це місце вчинення (закінчення, припинення вчинення) не встановлено. Але в обох цих випадках про це обов`язково має бути вказано в обвинувальному акті для вирішення надважливого питання, що підлягає вирішенню саме під час підготовчого судового засідання щодо підсудності кримінального провадження та визначення суду, встановленого законом.

27.Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

28.Отже, враховуючи, що суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з порушеннями вимог ч. 1 ст. 21, ст. 32, п. 1 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92, п. 5 ч. 2 ст.291 КПК, то він підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст. 314 316, 370 372 КПК, суд

постановив:

1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК, повернути прокурору для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

3.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1