Справа № 357/3583/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в м. Біла Церква клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 05.01.2024, за ознаками скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, студента 3 курсу Білоцерківського механіко-енергетичного фахового коледжу, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не маючого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 05.01.2024, за ознаками скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 05 січня 2024 року, близько 14 години, ОСОБА_4 , перебуваючи разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спальній кімнаті будинку за місцем свого проживання, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з використанням умов воєнного стану, на ґрунті раптово виниклої агресії, спричиненої криком, плачем та химеруванням доньки, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_8 , яка на той час перебувала в люльці візка, заподіяв руками не менше двох ударів по голові ОСОБА_8 .

В подальшому бригадою екстреної швидкої медичної допомоги, о 14 годині 37 хвилин 05.01.2024, констатовано смерть малолітньої ОСОБА_8 .

У результаті своїх умисних протиправних дій, ОСОБА_4 спричинив малолітній ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця на волосистій частині тім`яної області зліва, з крововиливом в м`які тканини голови; синця на лівій вушній мушлі по центру, з крововиливом в м`які тканини голови в тім`яно-потиличній області з розповсюдженням на окістя лівої тім`яної кістки; крововиливу під тверду мозкову оболонку (субдоральна гематома), 15 мл; крововиливу під м`які мозкові оболонки (субарахноїдальний крововилив) в області обох півкуль головного мозку, більше правої, з утворенням "озер крові" на випуклій поверхні з переходом на полюс лівої потиличної долі, на випуклій поверхні лівої тім`яно-потиличної ділянки, на випуклих поверхнях правої лобної долі, менше лівої лобної долі, на випуклій поверхні правої тім`яно-потиличної ділянки, на випуклій поверхні з переходом на полюс правої скроневої долі; крововиливу на поверхню та в товщу сірої речовини головного мозку (забій) на випуклій поверхні правої лобної долі. Вищевказані тілесні ушкодження складають єдиний комплекс внутрішньочерепної травми, що утворилась за життя, від дії тупого (-их) предмету (-ів), має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) та перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть дитини ОСОБА_8 , 2023 р.н. настала від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки та речовину головного мозку з розвитком набряку набухання тканини головного мозку, на що вказують вищеописані ушкодження.

09 січня 2024 року в рамках розслідування вказаного кримінального провадження за погодженням з процесуальним керівником досудового розслідування заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

06 лютого 2024 року в рамках розслідування вказаного кримінального провадження за погодженням з процесуальним керівником досудового розслідування заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

13 січня 2024 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 , обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 11 лютого 2024 року.

08 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 , продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 09 березня 2024 року.

В ході досудового слідства проведено ряд процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку здобутих доказів, проте закінчити досудове розслідування впродовж 2-х місяців в межах терміну, передбаченого ст. 219 КПК України, тобто до 09 березня 2024 року, немає можливості, так як з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження необхідно: отримати три висновки судово-імунологічних експертиз; отримати висновки судово-медичних експертиз, судової психолого-психіатричної експертизи; за результатами проведення досудового розслідування скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; ознайомити сторони кримінального провадження з матеріалами досудового розслідування; виконати інші процесуальні дії, з метою закінчення досудового розслідування.

На даний час, висновки за результатами проведення вищезазначених експертиз отримано частково, оскільки їх проведення потребує значного проміжку часу. Крім того, результати експертиз відіграють ключову роль для повного та всебічного з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення.

04.03.2024 слідчим до Білоцерківської окружної прокуратури подано клопотання про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців, оскільки завершити досудове розслідування вказаного злочину внаслідок його складності у двох-місячний термін неможливо.

05.03.2024 керівником Білоцерківської окружної прокуратури винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців, тобто до 09.04.2024.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину, вбачається, що заявлені раніше ризики, що враховані під час вирішення питання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 не зменшились та не перестали існувати, що дає слідчому судді достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилався на наявність обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених пп.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, вважає, що посилання прокурора на наявність зазначених у клопотанні ризиків не доведено.

Підозрюваний ОСОБА_4 також заперечував проти продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив надати йому можливість закінчити навчання у Білоцерківському механіко-енергетичному фаховому коледжі, де він навчається на третьому курсі. Окрім цього, зауважив, що свідки у даному кримінальному провадженні допитувались в його присутності, а тому йому відомо, що їх покази, викладені в протоколах допиту, не відповідають дійсності, оскільки опитані свідки не характеризували його з негативної сторони, як це викладено в протоколах їх допиту.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали та правове обґрунтування рішення.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, допитавши свідка ОСОБА_9 , слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого, з огляду на таке.

Як встановлено із матеріалів клопотання, Білоцерківським РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 05.01.2024, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

09.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2024 щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 30 (тридцять) днів, тобто до 11.02.2024 без визначення розміру застави.

06.02.2024 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2024 продовжено раніше обраний стосовно підозрюваного ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 31 (тридцять один) день, у межах строку досудового розслідування, тобто до 09.03.2024 включно без визначення розміру застави.

Постановою керівника Білоцерківської окружної прокуратури від 05.03.2024 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 09.04.2024.

Згідно з частинами 1,2,3,5 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого, що повідомлена ОСОБА_4 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2001 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язує підозрювану особу з певним злочином, на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні доказами, дослідженими під час судового розгляду клопотання, а саме: витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань; рапортом інспектора-чергового відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 05.01.2024; протоколом огляду місця події від 05.01.2024; висновком експерта № 5/П1; протоколами проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 10.01.2024, підозрюваного ОСОБА_4 від 11.01.2024.

На думку слідчого судді, вказаних доказів для підтвердження обґрунтованості підозри достатньо, задля переконання стороннього спостерігача у тому, що підозрюваним могло бути вчинене кримінальне правопорушення.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянин України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, студент 3 курсу Білоцерківського механіко-енергетичного фахового коледжу, неодружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено достатні підстави вважати, що підозрюваний дійсно може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Враховуючи ці обставини у сукупності з особою підозрюваного ОСОБА_4 та характером злочину, у скоєнні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 наголошував, що всі письмові протоколи допиту свідків та потерпілої, які є додатками до клопотання, містять недостовірну інформацію щодо його негативних характеристик, як підозрюваного, у зв`язку з чим для перевірки вказаних обставин, слідчим суддею з власної ініціативи було викликано для дачі пояснень свідка ОСОБА_9 . Свідок пояснила, що є опікуном ОСОБА_4 , та категорично заперечила надання нею показів, викладених у протоколі її додаткового допиту від 10.01.2024, щодо застосування з боку підозрюваного до дітей потерпілої фізичного сили, зловживання підозрюваним алкоголем, критично поставилась до підписів, виконаних від її імені у вказаному протоколі. Окрім цього, ОСОБА_9 надала дозвіл на проживання ОСОБА_4 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у разі обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Аналізуючи вказані обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про не доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки в судовому засіданні не встановлено достатніх підстав вважати, що підозрюваний дійсно буде незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, крім того, ані слідчим при зверненні з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу, ані прокурором в ході судового розгляду не доведено та не надано об`єктивних доказів існування такого ризику.

Таким чином, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також наявність ризику, який дає достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючому ризику, слідчий суддя враховує таке.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його скоєння та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що, незважаючи на підозру у скоєнні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної процесуальної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тому ризику, який об`єктивно існує.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 є студентом 3 курсу Білоцерківського механіко-енергетичного фахового коледжу та наразі в нього існує потреба у відвідуванні уроків виробничого та теоретичного навчання та вважає можливим дозволити підозрюваному відвідувати місце навчання у Білоцерківському механіко-енергетичному фаховому коледжі, який знаходиться в м.Біла Церква Київської області в навчальний час.

При цьому, слідчий суддя зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»). Тому слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу найбільш відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 05.01.2024, за ознаками скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування засобів електронного контролю, строком до 09 квітня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) з`являтись до слідчого, прокурора або слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатись із с.Мармуліївка Білоцерківського району Київської області без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, суду, за виключенням виїзду до м.Біла Церква Київської області у зв`язку з навчанням у Білоцерківському механіко-енергетичному фаховому коледжі;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця навчання/роботи;

4) заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , цілодобово,надавши дозвіл підозрюваному відвідувати місце навчання у Білоцерківському механіко-енергетичному фаховому коледжі, який знаходиться в м.Біла Церква Київської області в навчальний час;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту доручити Білоцерківському РУП ГУ НП в Київській області, який повинен негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_4 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Визначити строк дії ухвали до 09 квітня 2024 року включно.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її проголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13.03.2024 о 08 годині 45 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1