ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Київ

справа № 481/640/23

провадження № 51-1372км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року та вирок Миколаївського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 311 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо судових витрат, арешту на майно та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту; незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинені в особливо великих розмірах; незаконному виготовленні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту в особливо великих розмірах та у придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, ОСОБА_7 у кінці серпня 2022 року біля річки Інгул неподалік с. Софіївки Баштанського р-ну Миколаївської обл., будучи обізнаним що дикоростучі кущі рослини коноплі є наркотичними, незаконно зірвав гілля з листям та суцвіттям з трьох кущів рослини коноплі, які переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , де висушив їх, після чого частину помістив до двох пакетів, а решту подрібнив, перетерши руками, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб - канабіс для власного вживання, загальною масою 51,51 г, який у подальшому незаконно зберігав за цією ж адресою.

Крім того, у червні 2022 року, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 за невстановлених обставин, через мережу Інтернет знайшов продавця, чию особу не встановлено, у якого поштовим зв`язком придбав речовину, що містить фенілнітропропен, масою не менше 86,7033 г, який віднесено до прекурсорів і є особливо великим розміром, обіг якого обмежено і щодо нього встановлюються заходи контролю. Вказаний прекурсор ОСОБА_7 зберігав за місцем свого проживання з метою використання його для виготовлення психотропної речовини - амфетаміну, який було виявлено та вилучено під час проведення обшуку 05 січня 2023 року.

У подальшому, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05 січня 2023 року, будучи обізнаним у способах кустарного виготовлення психотропних речовин шляхом проведення хімічних реакцій, виготовив для особистого вживання психотропну речовину - амфетамін, який зберігав за місцем свого проживання, без мети збуту. Під час проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_7 05 січня 2023 року було виявлено та вилучено психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 47,5159 г, що є особливо великим розміром.

Також, у червні 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи біля водосховища у с. Софіївка Баштанського району Миколаївської області, на місці проведення тренувальних стрільб військових, знайшов боєприпаси (патрони) різного калібру, які переніс до місця свого проживання й зберігав без передбаченого законом дозволу. У подальшому, під час проведення обшуку 05 січня 2023 року зазначені у вироку суду боєприпаси були виявлені та вилучені працівниками поліції.

Миколаївський апеляційний суд 12 грудня 2023 року скасував вирок місцевого суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив засудженому покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, йому остаточно визначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого, внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду у частині призначеного покарання ОСОБА_7 та застосувати положення статей 69, 75 КК України. Одночасно просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції щодо нього через істотне порушення норм кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги прокурора та безпідставно погіршив правове становище засудженого. Вважає, що цей суд не проаналізував та не надав належної правової оцінки її доводам щодо визнання обставини, яка пом`якшує покарання засудженому ОСОБА_7 - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника та просила судові рішення залишити без зміни.

Інших учасників було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та твердження, наведені у касаційній скарзі захисника, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи у суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів касаційного суду виходить із фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судом.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і особі засудженого через суворість та наявність підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, є безпідставними.

За приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку суспільно небезпечне діяння. Беручі до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між встановленим судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Статтею 69 КК України передбачено, що суд за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Приписи цієї норми закону про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначене винному навіть мінімальне покарання у межах санкції статті, було б явно недоцільним. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

З урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, місцевий суд, визначаючи ОСОБА_7 покарання, належним чином урахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, три з яких згідно ст. 12 КК України, є тяжкими, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Також, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 урахував характер вчинених ним кримінальних правопорушень у сукупності з рівнем його суспільної небезпеки.

Враховуючи зазначене, суд призначив ОСОБА_7 мінімальні покарання, передбачені санкціями статей за тяжкі кримінальні правопорушення, за якими його засуджено.

Як визначено у ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Урахувавши усі зазначені обставини в їх сукупності, ставлення засудженого до скоєного, його поведінку під час судового розгляду, що не була проявом внутрішніх переживань того, що сталося, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління, бажання виправити ситуацію, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у межах санкцій статей у виді позбавлення волі на певний строк, як таке, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Підстав застосування до ОСОБА_7 положень статей 69, 75 КК України судом встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження у межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам її касаційної скарги, визнав їх безпідставними та належним чином вмотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу захисника визнано необґрунтованою, погодившись із висновками суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що переглядаючи вирок в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора цей суд погіршив правове становище засудженого ОСОБА_7 , є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд ухвалив новий вирок за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора у якій порушувалося питання про скасування вироку з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій засудженого, просив вирок скасувати у частині визначення ОСОБА_7 , на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточного покарання, оскільки місцевий суд до однакових за видом і розміром покарань за окремі злочини, що входять у сукупність, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. За змістом скарги прокурор просив ухвалити новий вирок у зв`язку з необхідністю погіршення правового становища засудженого та визначити ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за злочини, що входять у сукупність, шляхом застосування принципу часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без змін; змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У статті 409 КПК України визначено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Місцевий суд у цьому кримінальному провадженні, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Разом з тим, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають.

Проте, місцевим судом при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 указаних вимог закону дотримано не було.

З урахуванням указаного, апеляційний суд скасував зазначений вирок у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів та визначив остаточне покарання ОСОБА_7 за злочини, що входять у сукупність,шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна, а також зазначив підстави, з яких задовольнив частково апеляційну скаргу прокурора та залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника.

Така позиція відповідає орієнтирам, викладеним у роз`ясненнях найвищої судової інстанції оскільки принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Що стосується твердження захисника про те, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки її доводам щодо визнання обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому - активне сприяння розкриттю злочину, то колегія суддів вважає, що конкретно у цьому кримінальному провадженні, зазначена обставина не є тією, яка могла б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обставина, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину не була визнана в обвинувальному акті органом досудового розслідування, наркотичний засіб, прекурсор, психотропну речовину і бойові припаси у ОСОБА_7 було вилучено у ході проведення обшуку. Під час судового розгляду також не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у засудженого ознак активного сприяння розкриттю протиправних діянь, які ставляться йому у вину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, не виявлено.

Покарання, призначене ОСОБА_7 судами першої та апеляційної інстанцій є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для пом`якшення засудженому ОСОБА_7 призначеного покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України колегія суддів за доводами касаційної скарги захисника та матеріалами провадження не вбачає.

Враховуючи зазначене касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року та вирок Миколаївського апеляційного суду від 12 грудня 2023 рокущодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3