У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1157/22

провадження № 1-кп/0285/154/24

24 червня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обгрунтування клопотання посилалась на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватись від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення. Просила взяти до уваги неможливість завершення розгляду кримінального провадження у зв`язку з позицією сторони захисту, яка заявила клопотання про допит свідків, але не забезпечує їх явку в судове засідання. Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також не з`явились у судове засідання.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Посилались на тривалість перебування ОСОБА_4 під вартою, наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, що впливатимуть на його постійне перебування за місцем проживання.

Заслухавши думки учасників процесу, розглянувши клопотання прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Статтею 29 Конституції України встановлено право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім визначених випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.03.2023 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15.04.2023, який було продовжено судом.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , його особу та наявність ризиків, що можуть зашкодити судовому розгляду кримінального провадження.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі.

Враховуючи тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Такий ризик є реальним, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_4 порушив умови альтернативного запобіжного заходу у виді застави та тривалий час переховувався від слідства, у зв`язку з чим оголошувався його розшук.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Суд також враховує кількість епізодів злочинної діяльності, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також ймовірне вчинення ним нових злочинів, щодо яких висунуто нове обвинувачення (обвинувальний акт від 21.03.2023), вже під час розгляду судом кримінального провадження за обвинувальним актом від 08.04.2022.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість посилань прокурора на ризик вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Наявні соціальні зв`язки обвинуваченого не змогли запобігти ризикам, які реально настали під час розгляду даного кримінального провадження судом.

Підстави, за яких слідчим суддею було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини, на які посилається сторона захисту не спростовують доводи прокурора щодо необхідності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що існують ризики завдання шкоди суспільним інтересам, які не можуть бути усунуті застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, та вважає можливим допустити обмеження прав обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177, 193, 336, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 22.08.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1