Справа № 761/9277/24
Провадження № 1-кс/761/6442/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000194 від 04.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання

прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000194 від 04.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а саме на автомобіль марки «FORD EDGE», д.н. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційної картки транспортного засобу належить ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000194 від 04.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що посадові особи НОМЕР_6 батальйону, ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ): ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на посаді командира в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колишній командир НОМЕР_6 батальйону, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зловживаючи службовим становищем, за попередньою змовою із військовослужбовцями: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 проходить службу у в/ч НОМЕР_2 , на посаді водія-електрика відділення управління командира батальйону взводу зв`язку, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходить службу у в/ч НОМЕР_2 на посаді водія-лінійного наглядача кабельно-лінійної групи взводу зв`язку, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проходить службу у в/ч НОМЕР_3 на посаді стрільця-санітара механізованого відділення, механізованого взводу, механізованої роти, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проходить службу у в/ч НОМЕР_2 , на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки, взводу матеріально-технічного забезпечення, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проходить службу у в/ч НОМЕР_4 , на посаді старшого розвідника, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проходить службу у в/ч НОМЕР_5 , на посаді солдат, незаконно отримують надбавки до заробітної плати, в умовах воєнного стану.

Так, військовослужбовці: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримують надбавки до заробітної плати за несення служби у зоні бойових дії, про те фактично до зони бойових дій не виїжджають.

Крім того, встановлено, шо ОСОБА_9 отримував заробітну плату, проте у військовій частині не з`являвся, службові обов`язки не виконував. Також встановлено, що ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 неодноразово залишали місце несення служби у особистих справах без поважних причин.

07.03.2024 в період часу з 10 год. 10 хв. до 10 год. 33 хв. слідчим СУ ГУНП в Київській області, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва справа №761/7055/24 від 23.02.2024 було проведено обшук автомобіля «FORD EDGE», д.н. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційної картки транспортного засобу належить ОСОБА_4 та яким користується ОСОБА_10 , в ході було якого виявлено та вилучено: один комплект ключів від вказаного автомобіля та автомобіль, який в подальшому поміщено на майданчик тимчасового утримання т/з за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 07.03.2024 вилучене майно визнано речовими доказами.

У зв`язку із чим, порушується питання про накладення арешту на вказаний транспортний засіб, оскільки вказане майно, на думку органу судового розслідування, самостійно або в сукупності з іншими доказами мають суттєве значення для документування протиправної діяльності вказаної групи осіб та встановлення істини по даному кримінальному провадженню та вказаний автомобіль може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор та власник тимчасово вилученого майна у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положення частини 2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0000194 від 04.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, вбачається, що 07.03.2024

07.03.2024, під час проведення обшуку автомобіля «FORD EDGE», д.н. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційної картки транспортного засобу належить ОСОБА_4 та яким користується ОСОБА_10 , виявлено та вилучено: ключі від вказаного автомобіля.

Також обшуком вилучено автомобіль марки «FORD EDGE», д.н. НОМЕР_1 .

07.03.2024, на підставі ст. 98 КПК України винесено постанову про визнання речовим доказом ключі від вказаного автомобіля та автомобіль марки «FORD EDGE», д.н. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційної картки транспортного засобу належить ОСОБА_4 , оскільки вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Однак, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що зазначений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу для даного кримінального провадження. Матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що вказане тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Постанова про визнання речових доказів від 07.03.2024, також належним чином не обґрунтована, оскільки в ній відсутні відомості та мотивування, у зв`язку із якими слідчий дійшов до висновку, який би давав підстави вважати, що тимчасово вилучене майно в ході обшуку відповідає критеріям речових доказів.

Не наведено належних обґрунтувань, для доведення яких саме обставин, що підлягають доказуванню в межах даного кримінального провадження, відповідно до вимог ст.91 КПК України, вказаний автомобіль та ключі до нього, можуть бути використані

Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_13 та право користування інших осіб виправдовує завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що на день розгляду клопотання прокурора власнику чи володілцю тимчасово вилученого майна про підозру не повідомлено.

Враховуючи вищевикладене, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасового вилученого майна, а також недоведеність прокурором факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту у даному випадку призведене до порушення справедливого балансу між інтересами власника ОСОБА_13 гарантованим їй законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000194 від 04.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя