ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1642/24 Справа № 202/5207/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисниці ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 , подану на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.111 Кримінального кодексу України (далі -КК України) ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 01 червня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000104 від 16 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Матеріалами справи встановлено, 27 лютого 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи у місті Краматорськ Донецької області використовуючи власний мобільний телефон за допомогою встановленого у ньому Інтернет-месенджері «Telegram», з власної ініціативи передав представнику іноземної організації ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 графічні відомості про розташування особового складу та фортифікаційних споруд ЗС України та інших військових формувань України.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.111 КК України державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.111 Кримінального кодексу України (далі -КК України) ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 01 червня 2024 року включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду та може продовжити злочинну діяльність або вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому ризики передбачені п.п.2-4 ч.1 ст.177 КПК України у судовому засіданні прокурором доведені не були, оскільки не були конкретизовані ,а ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на свідка у вказаному кримінальному провадженні, який є оперуповноваженим співробітником СБУ прокурором також не був доведений.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час дії воєнного стану, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, суд вважав за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на останнього відповідні процесуальні обов`язки.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України зменшилися та не виправдовують тримання особи під вартою з урахуванням тривалості такого запобіжного заходу та стадії розгляду кримінального провадження. Наявність, визначених суддею ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, повною мірою не доведені.

Також посилається на те, що матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, є власником об`єктів нерухомості, має міцні соціальні зв`язки та позитивну характеристику.

Захисниця звертає увагу, що суду надано право на визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, однак судом першої інстанції не обґрунтовано, чому суд дійшов висновку про можливість не визначення такого виду запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ..

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисниця ОСОБА_8 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту;

- прокурор ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також наявність, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із злочином проти основ національної безпеки України, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті позбавлення волі строком від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також свідчить те, що бойові дії на території України ще тривають, а обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками судді щодо недоведеності ризиків, передбачених п.п.2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати судовому розгляду іншим чином, з огляду на відомості про особу обвинуваченого.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Посилання захисника обвинуваченої на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є власником об`єктів нерухомості, має міцні соціальні зв`язки та позитивну характеристику, в також раніше до кримінальної відповідальності не притягувався заслуговують на увагу, однак не можуть бути самостійною підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та ним було надано належної правової оцінки.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відносяться до категорії особливо тяжкого, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.111 КК України ОСОБА_7 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченого за ч.1 ст.111 КК України ОСОБА_7 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також особу останнього та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.111 КК України ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 01 червня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4