Єдиний унікальний номер 448/842/24
Провадження № 1-кс/448/144/24
У Х В А Л А

17.05.2024 року м.Мостиська

Слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Яворівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за №0000020 від 03.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

про: арешт майна,

в с т а н о в и в:

Старший дізнавач СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , звернувся до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що 03.03.2024 року об 10:05 год. на виїзд з України в РП слідував гр. ОСОБА_6 , який під час перетину державного кордону, з метою виїзду за межі території України в умовах повної мобілізації, під час проходження паспортного контролю надав працівнику прикордонної служби тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 16.04.2022 року та довідку ВЛК №183 від 16.04.2022 року, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на установчі дані ОСОБА_7 , 1995р.н., відомості у яких не відповідають дійсності з ознаками підробки.

Стверджує, що 13.05.2024 року згідно ухвали ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході проведення тимчасового доступу до речей і документів, вилучено матеріали ІКС ІПНПУ №1171 від 03.03.2024 року, а саме матеріали щодо повідомлення працівників ДПС щодо пред`явлення та надання громадянином ОСОБА_8 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного №179/22 від 16.04.2022 року та довідку ВЛК №183 від 16.04.2022 року, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що 13.05.2024 року постановою дізнавача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, просить накласти арешт на вищевказані тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, що видані на установчі дані ОСОБА_10 .

Старший дізнавач СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд клопотання про арешт майна проводити у її відсутності. При цьому зазначила, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Власник майна був повідомлений про час, дату і місце розгляду клопотання, однак в судове засідання не з`явився.

Відповідно до статті 172 КПК України неприбуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду клопотання.

Проаналізувавши матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В статті 23 КПК України вказано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 26 КПУК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини 10 статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Судом встановлено, що 03.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснює досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме щодо таких подій: 03.03.2024 року об 10:05 год. на виїзд з України в РП слідував гр. ОСОБА_6 , який під час перетину державного кордону, з метою виїзду за межі території України в умовах повної мобілізації, під час проходження паспортного контролю надав працівнику прикордонної служби тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 16.04.2022 року та довідку ВЛК №183 від 16.04.2022 року, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на установчі дані ОСОБА_7 , 1995р.н., відомості у яких не відповідають дійсності з ознаками підробки.

Відповідно до частини 2 статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно з частиною 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом (ч.2 ст.167 КПК України).

Отже майно (документи), вилучені в ході огляду місця події, в порядку статей 167-168 КПК України, є тимчасово вилученим майном.

Постановою дізнавача СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 13.05.2024р. вище перелічене майно (документи) визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень частини 1, пункту 4 частини 2 статті 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до частини 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Вилучені у даному провадженні речі відповідають критеріям, визначеним в частині 1 статті 98 КПК України для речових доказів, а саме такі є предметами кримінального правопорушення.

Згідно наявної у вказаних документах інформації такі видані на ім`я громадянина ОСОБА_11 .

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення, жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні про арешт майна дізнавачем наведені відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, які в сукупності з доданими до клопотання матеріалами дають слідчому судді підстави для висновку, що було вчинене кримінальне правопорушення, про яке зазначається в клопотанні.

Враховуючи конкретні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно (документи) відноситься до тимчасово вилученого майна та є доказами такого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберегли на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

В той же час існує загроза приховування, перетворення, знищення даних документів, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження таких.

Враховуючи наведене, а також те, що на вилучених предметах (документах) наявні сліди кримінального правопорушення, у подальшому такі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, з метою їх збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи пошкоджене.

Оскільки арешт майна є тимчасовим заходом, то на переконання слідчого судді до проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, інтереси кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права володільця майна та тимчасове позбавлення його права користування таким майном є співмірним заходом до завдань кримінального провадження, встановленим у ст.2 КПК України.

Питання повернення зазначеного майна може бути вирішено після проведення відповідних експертиз.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту на вказане майно лише на час проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, а тому клопотання старшого дізнавача СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись статтями 98, 131-132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 , в рамках кримінального провадження №0000020 від 03.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 16.04.2022 року та довідку ВЛК №183 від 16.04.2022 року, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , - з метою забезпечення та на час проведення судових експертиз.

В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7

Повний текст ухвали складено 22 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1