Справа № 453/131/19
№ провадження 1-в/453/6/24
У Х В А Л А

02 квітня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

захисника - ОСОБА_3 ;

обвинувачена - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому у залі суду у м. Сколе Львівської області клопотання ОСОБА_4 , засудженої вироком Сколівського районного суду Львівської області від 25 січня 2024 року за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, про надання дозволу на проведення телефонних розмов, -

в с т а н о в и в:

До Сколівського районного суду Львівської області звернулась з клопотанням про надання дозволу на проведення телефонних розмов через засоби зв`язку «IP телефонія» засуджена ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 190 та ч. 1 ст. 366 КК року.

Ухвалою від 28 лютого 2024 року 2020 року тимчасово залишено засуджену ОСОБА_4 вДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» (м. Львів, вул. Городоцька, 20) до завершення судового розгляду її клопотання про надання дозволу на проведення телефонних розмов через засоби зв`язку «IP телефонія».

Розгляд клопотання засудженої про надання дозволу на проведення телефонних розмов через засоби зв`язку «IP телефонія» неодноразово відкладався, востаннє на 02 квітня 2024 року.

В судовому засіданні 02 квітня 2024 року засуджена та її захисник клопотання підтримали, просили таке задоволити.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку засудженої та ї захисника, суд, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано статтею 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Частиною 5 указаної статті передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Водночас частиною 8 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно з п. 1 глави 4 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, із внесеними змінами, відповідно до статей 59, 107, 110, 151 КВК засудженим, залишеним у СІЗО для роботи з господарського обслуговування; особам, засудженим до обмеження волі, які на підставі статті 57 КВК підлягають направленню до місця відбування покарання; особам, засудженим до позбавлення волі, довічного позбавлення волі, вироки щодо яких набрали законної сили і які на підставі статті 87 КВК підлягають відправленню до установ виконання покарань; засудженим, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 КВК тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії, за винятком осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з іншим кримінальним провадженням, у тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, надається право на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку без обмеження їх кількості під контролем персоналу СІЗО, а також користуватися мережею Інтернет.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією СІЗО місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку СІЗО.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За потреби та за погодженням з адміністрацією СІЗО телефонна розмова може бути надана у будь-який час.

З метою реалізації права на телефонні розмови засуджених тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин.

З дозволу начальника СІЗО, або його заступника, або осіб, які виконують їх обов`язки, телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються прізвище, ім`я, по батькові абонента, ступінь спорідненості, телефонний номер абонента, тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, а також вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструє молодший інспектор чергової зміни у журналі обліку телефонних розмов засуджених (додаток 23).

Телефонні розмови між засудженими, які перебувають в інших СІЗО або установах виконання покарань, не дозволяються.

Системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та глави 4 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, у зв`язку з чим суд вважає, що заява засудженої ОСОБА_4 підлягає задволенню.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_4 , засудженої вироком Сколівського районного суду Львівської області від 25 січня 2024 року за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, про надання дозволу на проведення телефонних розмов, - задовольнити.

Надати ОСОБА_4 , дозвіл на проведення телефонних розмов у відповідності до положень Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року:

-з матір`ю ОСОБА_5 за номером телефону НОМЕР_1 ;

-з сестрою ОСОБА_6 за номером телефону НОМЕР_2 ;

-з захисником ОСОБА_7 за номером телефону НОМЕР_3 .

Скасувати тимчасове залишення ОСОБА_4 у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» (м. Львів, вул. Городоцька, 20), встановлене ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2024 року.

Копію ухвали скерувати для виконання до ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1