Провадження №1-кп/523/1655/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002399 від 13.05.2015р., щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утримані дитину 2006 року народження, не офіційно працюючого на будівництві, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-09.04.1999р. вироком Одеського обласного суду за ч.2 ст.206, ч.3 ст.142, ч.1 ст.222 КК України до 8р. позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 05.02.2005р. по відбуттю строку покарання;

-16.04.2013р. вироком Малиновського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 5р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 3р.,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015р., приблизно о 13год. 00хв., ОСОБА_4 перебуваючи поблизу ринка «Котовський», розташованого по вул. Семена Палія,150 в м. Одесі, побачив припаркований на дорозі автомобіль марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , після чого, у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось у цьому автомобілі. Далі, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до вищевказаного автомобілю та шляхом розбиття скла передньої правої двері, проник до салону автомобіля, після чого, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, таємно викрав грошові кошти у розмірі 2100грн. В цей час, злочинні дії ОСОБА_6 були помічені потерпілим ОСОБА_5 , який підбіг до ОСОБА_6 та намагався його затримати, на що обвинувачений усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито, з метою утримання викраденого майна, почав вириватися з рук потерпілого та намагався зникнути з місця вчинення ним кримінального правопорушення. В цей час, ОСОБА_5 кричав ОСОБА_6 щоб той зупинився та повернув викрадене майно, однак останній не реагував на вимоги потерпілого та з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 2100гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.3 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів та яке вчинив під час випробування, маючого середню освіту, розлученого, маючого на утриманні дитину 2006 року народження, не офіційно працюючого на будівництві, маючого постійне місця реєстрації та проживання, де проживаю разом із матір`ю.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який є є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів та яке вчинив під час випробування, маючого середню освіту, розлученого, маючого на утриманні дитину 2006 року народження, не офіційно працюючого на будівництві, маючого постійне місця реєстрації та проживання, де проживаю разом із матір`ю, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_5 , згідно якої останній просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України, окрім того, враховуючи, що обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів та відповідно був засуджений до позбавлення волі, при цьому належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин проти власності в період випробування, тим самим, ці обставини свідчать про нехтування та ігнорування обвинуваченим вимог Закону та його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню під час невідбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2013р., суд із врахуванням вимог ст.71 КК України вважає за необхідне визначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно зі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попередньою вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2013р., остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили - залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 07.10.2022р., в строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення - з 04.03.2010р. по 11.03.2010р., з 26.02.2012р. по 06.03.2013р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Речові докази: паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_7 - знищити; пластикову карту «Лайфселл» та сумку - повернути за належністю ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1