В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2023 р. Справа153/1267/23

Провадження1-кп/153/104/23-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 17 лютого 2023 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , який народився 1970 року в червні місяці 18 числа, уродженець смт. Компаніївка, Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії фельдшера 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора Вінницької спеціалізованої

прокуратури у сфері оборони Південного регіону - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Штаб-сержант ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби призваним по мобілізації та проходячи військову службу на посаді посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії - фельдшера 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування з 18 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ДПС України), у військовому званні «штаб-сержант», в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи у відпустці у період часу з 02 листопада 2022 року по 12 листопада 2022 року, згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 01.11.2022 року No258-BB «Про відрядження та надання відпустки», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, приблизно о 09 год. 00 хв. 12 листопада 2022 року, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не з`явився з відпустки до місця проходження військової служби - відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) військової частини НОМЕР_1 ДІС України, що дислокувався у АДРЕСА_2 , повідомивши неправдиву інформацію про перебування його на стаціонарному лікуванні у КНП «Подільська міська лікарня» Подільської міської ради Одеської області, де він фактично не перебував та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи за місцями свого проживання, за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . До тих пір, поки 09 грудня 2022 року самостійно не прибув до відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) військової частини НОМЕР_1 ДПС України, чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні в повному обсязі беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у відповідності до обвинувального акту.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст.66 КК України пом`якшуючі його покарання обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що передбачене ч.5 ст.407 КК України кримінальне правопорушення за класифікацією ст.12 КК України віднесене до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем несення служби характеризується позитивно, неодноразово був нагороджений грамотами та відзнакою Президента України «За участь в антитерористичний операції», на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, бажає продовжувати службу у ДПС України; за наявності пом`якшуючих покарання обставин у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутності обставин, які обтяжують покарання, за таких обставин суд визнає за необхідне призначити покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На думку суду, наведені обставини, в сукупності з даними, які позитивно характеризують обвинуваченого за місцем проходження військової служби, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та дають обґрунтовані правові підстави суду призначити обвинуваченому покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої даною нормою закону, у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.62 КК України суд визнає за необхідне замінити ОСОБА_3 військовослужбовцю, який проходить військову службу по мобілізації, покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Суд враховує роз`яснення дані в пунктах 2 і 3 постанови №15 від 28.12.1996 (із змінами, внесеними постановою №17 від 26.12.2003) «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» у яких Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання. Судам потрібно мати на увазі, що призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосоване не тільки у випадках, коли це безпосередньо передбачено санкцією статті закону, за якою засуджується військовослужбовець, а й тоді, коли суд вважатиме за можливе (з урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого) замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні протягом того самого строку.

Призначення такого основного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав передбачених ст.ст.176, 177 КПК України для його застосування - суд не вбачає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 368,370-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.62 КК України замінити покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання обчислюється з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення. Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя ОСОБА_1