№ 1-кс/183/3362/23

У Х В А Л А
14 грудня 2023 року Слідча суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,, розглянувши клопотання т.в.о. начальника СВ Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою, обраного відносно підозрюваного:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді сержанта резерву військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
в присутності підозрюваного ОСОБА_5 ,
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУПН в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури Східного регіону ОСОБА_4 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, в межах строку досудового розслідування.
Так, згідно поданого клопотання, органами досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється в тому, відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_5 як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Однак, 15 вересня 2023 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи у місці розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресою: наметове містечко, АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин та особистої неприязні до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, групою осіб.
В цей час ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_7 , знаходячись на території наметового містечка смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, зайшли до намету №8, де на ліжку на другому поверсі знаходився солдат ОСОБА_7 .
Далі ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, підійшли до ліжка, де відпочивав ОСОБА_9 , за допомогою рук скинули його з ліжка на землю, умисно почали наносити удари руками не менше двох ударів в область голови та тулубу останнього, який в цей час знаходився у лежачому положенні на спині. В результаті чого заподіяли ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у вигляді здавлення головного мозку, травматичного субдурального крововиливу, закритої черепно-мозкової травми.
Після чого ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 залишили потерпілого ОСОБА_7 біля намету №8 та покинули місце вчинення злочину, де останній помер.
Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
16.09.2023 року ОСОБА_5 затриманий, у порядку ст. 208 КПК України.
16.09.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
14.11.2023року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2023 року.
Слідчий у клопотанні посилається на те, що на даний час обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними на стадії досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 16.09.2023, протоколом огляду трупу від 16.09.2023; показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи трупу №1032/Е.
Строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою закінчується 16 грудня 2023 року, однак в цей строк закінчити досудове розслідування слідчому не вдається можливим, у зв`язку з тим, що не виконані всі необхідні слідчі та процесуальні дії.
Так, слідчий наполягає на тому, що по кримінальному провадженню необхідно виконати наступне:провести слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_11 , який на даний час знаходиться у районі виконання бойових завдань; провести додаткову судово-медичну експертизу щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень по слідчому експерименту за участю свідка ОСОБА_11 ; провести інші слідчі (розшукові) дії, необхідність у проведені яких виникне під час проведення досудового розслідування; з урахуванням всіх обставин та доказів при необхідності повідомити про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у кінцевій редакції; надати доступ до матеріалів досудового розслідування усім сторонам кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України; скласти реєстр матеріалів досудового розслідування, скласти та затвердити обвинувальний акт у кримінальному проваджені.
Усі перелічені слідчі та процесуальні дії, які необхідно провести до закінчення досудового розслідування, мають доказове значення у кримінальному провадженні.
Неможливість проведення у встановлений законом строк досудового розслідування вищевказаних слідчих дій обумовлено введенням в Україні воєнного стану, що ускладнює проведення судових експертиз та опрацювання матеріалів провадження, проведення слідчих (розшукових) дій. Окрім цього, свідки вказаного кримінального провадження являються військовослужбовцями та на даний час виконують бойові завдання на різних напрямках території України, з метою забезпечення територіальної цілісності держави, що унеможливлює їх своєчасного прибуття для участі у проведенні слідчих дій.
Результати слідчих та процесуальних дій, проведення та завершення яких потребує додаткового часу, мають значення доказів у кримінальному провадженні для судового розгляду, оскільки підтвердять або спростують причетність підозрюваних до вчинення кримінальних правопорушень за обставинами кримінального провадження.
Проведення усіх вищевказаних процесуальних дій для розслідування має вирішальний характер, у зв`язку з тим, що їх виконання, є обов`язковим для повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також забезпечення прав підозрюваного.
Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні строку тримання ОСОБА_5 під вартою.
При цьому слідчий посилається на те, що не перестали існувати ризики, визначені п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання слідчого.
Захисник в судовому засіданні заперечувала проти заявленого клопотання, вважає сумнівною обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_5 , оскільки останній під час його допитів та проведення слідчих дій чітко показував, що він не наносив ударів ОСОБА_7 . Такі удари наносилися ОСОБА_8 . Крім того, сторона захисту звернула увагу, що слідчим не вживається жодного заходу для одночасного допиту свідків. Це клопотання сторони захисту було задоволено прокурором. Сторона захисту має достатні дані про те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на даний час можуть бути допитані слідчим, однак слідчий їх не викликає. Крім тог8о, сторона захисту звертає увагу на те, що слідчим не обґрунтована неможливість застосування застави.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника, надав показання щодо обставин, при який ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , просив застосувати заставу.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного.
Подані прокурором матеріали, у своїй сукупності, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121КК України.
Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що на даний час не зменшився та продовжує існувати лише один ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який був врахований слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеним положенням цієї статті.
Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.
Як зазначив суд вище, надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозриОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується: даними протоколу огляду місця події від 16.09.2023, даними протоколу огляду трупу від 16.09.2023; показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком експерта №1032/Е, проведеними слідчими експериментами за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , слідчими експериментами за участю підозрюваних, а також висновокм судово-мелдичної експертизи № 1032/Е/Д.
При розгляді доказів, наданих слідчим в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру обґрунтованою.
Слідчий суддя на стадії досудового розслідування позбавлений можливості надати оцінку доказам, поданим стороною обвинувачення, та розцінити, як не належні чи не допустимі, як на тому наполягає сторона захисту, оскільки така оцінка буде надана судом при судовому розгляді кримінального провадження.
Стосовно ризиків, визначених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з позицією слідчого, підтриманою прокурором, щодо імовірності їх виникнення, з огляду на особуОСОБА_14 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строк від семи до десяти років. У зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суду на даний час не доведена, оскільки слідчий, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування обґрунтовував таку необхідність, в тому числі, через неможливість проведення слідчих експериментів зі свідками, які на даний час перебувають в зоні проведення бойових дій, а тому у суду відсутні підстави вважати, що підозрюваний може вплинути на свідків в такій ситуації.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони не зможуть запобігти ризику, зазначеним у клопотанні.
Також, Слідчий суддя враховує наявність стійких соціальних зв`язків у підозрюваного, його сімейний стан, перебування на його утриманні малолітньої дитини, позитивної характеристики, як за місцем служби, так і за місцем проживання, зареєстроване місце проживання, бажання продовжувати військову службу, однак ці обставини кожен окремо та у своїй сукупності не можуть слугувати достатньою підставою для обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Дії, які інкримінуються підозрюваному, мають виняткову суспільну небезпечність, оскільки відбулися в період триваючої збройної агресії Російської Федерації. Означене є беззаперечною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З урахуванням вищевикладеного, клопотання сторони захисту про обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є не достатньо обґрунтованим, тому визнається таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 350 КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
клопотання т.в.о. начальника СВ Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою, обраного відносно підозрюваного ОСОБА_5 , - задовольнити.
Підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 січня 2024 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1 .