печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000632 від 19.07.2023,-

ВСТАНОВИВ:

15.11.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000632 від 19.07.2023.

В обґрунтування доводів вимог скарги зазначено, що в рамках кримінального провадження №0000632 від 19.07.2023 було проведено обшук автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , під час якого було вилучено зокрема і пістолет, Glock-19 Gen5, № НОМЕР_3 , а також магазин до нього, що містить 15 набоїв.

Так, адвокат вказує, що вилучений пістолет являється відзнакою Міністерства оборони України "Вогнепальна зброя".

Наказом Міністра оборони України ОСОБА_6 , відповідно до статті 33 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за визначні заслуги в забезпеченні обороноздатності України, зміцненні національної безпеки, бездоганну військову службу, зразкове виконання військового обов`язку під час збройної агресії російської федерації проти України та виявлені при цьому високий професіоналізм, честь і доблесть, ОСОБА_4 нагороджено відзнакою Міністерства оборони України "Вогнепальна зброя" - 9 мм пістолетом Glock-19 Gen5 , № НОМЕР_3 у комплекті з 15 патронами. Зазначене підтверджується Витягом з наказу Міністра оборони України № 422 від 25.05.2022 року.

Відповідно до 3.6. Положення, за рішенням Міністра оборони України нагородженого може бути позбавлено відзнаки, у зв`язку із засудженням за вчинення злочину за вироком суду, який набрав законної сили. У таких випадках відзнака підлягає передачі до органів внутрішніх органів справ у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, пістолет Glock-19 Gen5 , № НОМЕР_3 у комплекті з 15 патронами, являється не майном, а відзнакою ОСОБА_4 , не підлягає конфіскації, підлягає виключно позбавленню відзнаки за рішенням Міністра оборони України.

Отже, з врахуванням відсутності вироку суду, який набрав законної сили та рішення Міністра оборони України про позбавлення ОСОБА_4 відзнаки, Glock-19 Gen5, № BVUN196, підлягає поверненню останньому.

Адвокат в судове засідання, подав заяву, в якій просив скаргу задовольнити та розглядати у його відсутність.

Прокурор в судове засідання, подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки на вилучення пістолету ухвалою слідчого судді від 04.08.2023 було надано дозвіл.

Також, ззаначив, що вилучені речі та документи визнанні речовими доказами та підлягають майбутній конфіскації.

Так, слідчий суддя, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що слідчою групою Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000632 від 19.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02.-03.08.2023 було проведено невідкладний обшук автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

04.08.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 та вилучення предмету схожого на пістолет, що містить позначки на своїй поверхні у вигляді Glock-19 Gen5, № НОМЕР_3 , а також магазин до нього, що містить 15 набоїв.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя погоджується з позицією адвоката, оскільки вилучений пістолет є відзнакою Міністерства оборони України та, на думку суду, немає стосунку до кримінального провадження, не є об`єктом та преметом вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, на думку суду, вилучення органом досудового розслідування зброї є передчасним, оскільки це позбавляє ОСОБА_4 право володіти та користуватись нею, так як останнього не було офіційно її позбавлено.

Таким чином, доводи прокурора щодо того, що було надано дозвіл на вилучення пістолету, не свідчить про те, що пістолет Glock-19 Gen5 , № НОМЕР_3 у комплекті з 15 патронами немає статусу тимчасово вилученого.

Дана позиція узгоджується з висновками Апеляційної палати Вищого антикорупнійного суду в ухвалі від 04.08.2022 у справі № 991/2493/22.

Відтак, вимоги адвоката щодо повернення вилученого пістолету Glock-19 Gen5, № НОМЕР_3 у комплекті з 15, підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно із цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статті 41 Конституції України, яка визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом з цим, вимога щодо визнання дій прокурора неправомірними не підлягає задоволенню, оскільки вона не може бути предметом розгляду слідчим суддею, так як таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

Відтак, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000632 від 19.07.2023, повернути ОСОБА_4 вилучений під час обшуку 03.08.2023 пістолет Glock-19 Gen5 , № НОМЕР_3 , а також магазин до нього, що містить 15 набоїв.

В іншій частині вимог -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7