Справа № 159/3076/22 Провадження №11-кп/802/845/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ковельського районного суду Волинської області від 04 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 02 лютого 2024 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

В апеляційній скарзі, захисник вважає, судове рішення незаконним та необгрунтованим. На думку захисника, ОСОБА_7 утримується під вартою лише на підставі припущень щодо можливого ухилення від суду, тиску на свідків, продовження злочинної діяльності. Апелянт звертає увагу, що обвинувачений хоча і не одружений, однак має батька і матір, у зв`язку із чим є необхідність матеріально та фізично їм допомагати, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання та теперішнього його утримання характеризується позитивно, що судом першої інстанції не в повній мірі оцінено.

Отже, виходячи з наведенного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненного кримінального правопорушення, даних про особу, захисник вважає, що прокурором не доведено суду належним чином неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Сторона захисту просить оскаржену ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання сторонни захисту про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 задовольнити та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В разі незадоволення клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, захисник просить встановити розмір застави, визначивши мінімальний її розмір, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскарженої ухвали суду та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, міркування прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Отже, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачений буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Судом першої інстанції правильно враховані конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих йому діянь, і те, що він обвинувачується у вчиненні злочину насильницького характеру, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння.

Апеляційний суд доходить переконання, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Виходячи з викладеного, на переконання колегії суддів, тяжкість інкримінованого обвинувачення ОСОБА_7 у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особу обвинуваченого дають обґрунтовані підстави вважати, що ризики, існування яких були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили.

На переконання апеляційного суду, вказані захисником в апеляційній скарзі обставини про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не можуть вважатися достатніми для запобігання доведеним ризикам.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, то вони є безпідставними, оскільки суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства.

Так, положеннями п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, то суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано не визначив ОСОБА_7 розміру застави з огляду на приписи п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Інші доводи на які посилався захисник обвинуваченого в поданій апеляційній скарзі не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, та на думку судової колегії, не забезпечать дотримання ОСОБА_7 належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.

За таких обставин суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: