Дата документу 14.12.2023 Справа № 937/9077/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/9077/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1392/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя , Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 діб тобто до 01 січня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою були істотно порушені вимоги ст.ст.410, 411, 412 КПК України.

Зауважує на те, що суд першої інстанції продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без його участі. При цьому, обвинувачений неодноразово подавав до суду клопотання про бажання брати участь безпосередньо в залі суду.

Вказані клопотання були безпідставно проігноровані судом першої інстанції.

Також, посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вважає, що з боку прокурора убачається упереджене ставлення до його особи.

Звертає увагу, що в судовому засіданні при розгляді клопотання прокурора брала участь адвокат ОСОБА_7 , з якою він не знайомий, жодного разу не бачився та договору про надання правової допомоги не підписував, у зв`язку із чим було порушено його право на захист.

Згідно з ухвалою суду, до Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2020 року, у вечірній час, ОСОБА_6 , будучі особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи спільний протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), разом із потерпілою ОСОБА_10 прийшли на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_9 , застосовуючи погрозу насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою реалізації спільного злочинного умислу, вчинили розбійний напад на ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_9 , утримуючи біля шиї потерпілої ОСОБА_10 ніж, який в момент нападу потерпіла ОСОБА_10 сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, подолав її супротив.

В цей же час ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, скориставшись тим, що ОСОБА_9 під загрозою застосування ножа утримує потерпілу ОСОБА_10 , заволодів майном потерпілого, що знаходився у кишені її джинсів, а саме мобільним телефоном MeizuM2 NoteB корпусі білого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 вартістю 600 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку Kyivstar НОМЕР_3 , та який знаходився у чохлі- бампері біло- червоного кольору, що не представляє для потерпілої ОСОБА_10 матеріальної цінності, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч.2 ст. 187 КК України.

Крім того, 06 вересня 2020 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), будучи особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у інше приміщення, зайшов у приміщення магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де у той час знаходилася потерпіла ОСОБА_11 .

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи погрозу насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою реалізації злочинного умислу, вчинив розбійний напад на ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_6 , утримуючи в лівій руці пістолет «SUR-2608», спрямував його в бік потерпілої ОСОБА_11 , який в момент нападу потерпіла ОСОБА_11 сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, висловив вимогу щодо передачі йому грошових коштів, що були у ОСОБА_11 . Однак, заволодіти майном потерпілої ОСОБА_11 . ОСОБА_6 не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як потерпіла ОСОБА_11 втекла з приміщення магазину та почала кликати на допомогу.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у інше приміщення, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин придбав у користування гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю калібру 6,3 мм, виготовлену шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINAMOBILYAINSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина).

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї та маючи намір, направлений на подальше зберігання та використання без передбаченого законом дозволу вказаної вогнепальної зброї під час вчинення інших злочинів, ОСОБА_6 залишив вказану гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю калібру 6,3 мм, виготовлену шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINAMOBILYAINSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина) при собі та незаконно носив та зберігав до моменту вилучення.

06 вересня 2020 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, направлені на носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив розбійний напад на ОСОБА_11 у приміщенні магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де у той час знаходилася потерпіла.

Під час вчинення вказаного розбійного нападу ОСОБА_6 використовував пістолет SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINAMOBILYAINSААТ SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), який згідно судової балістичної експертизи №2-518 від 25.09.2020 є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,3 мм, виготовлений шляхом переробки стартового сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINA MOBILYA INS ААТ SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), придатним для проведення окремих пострілів твердими монозарядами діаметром до 6,3 мм. способом роздільного заряджання (холостий патрон калібру 9 мм Р.А.К. та свинцева сферична куля діаметром 6,3 мм.).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, 08 вересня 2020 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , будучі особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи спільний протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу розбій), поєднаному з проникненням у житло, зайшли на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Знаходячись на території вказаного домоволодіння, діючи згідно попередньої домовленості ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_6 , проникли до будинку АДРЕСА_4 , що є житлом, де у той час знаходилися потерпіла ОСОБА_12 , 1939 р.н., яка є особою похилого віку.

Після чого ОСОБА_9 , виконуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, рукою штовхнув потерпілу ОСОБА_12 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_12 , впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 висловив погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом демонстрації ножа та погрози застосування цього ножа до потерпілої ОСОБА_12 , який в момент нападу потерпіла сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, подолав її супротив.

В цей час ОСОБА_6 , виконуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, проти волі потерпілої ОСОБА_12 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 під загрозою застосування ножа утримує потерпілу ОСОБА_12 , почав шукати грошові кошти та цінні речі у її будинку. З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , потерпіла віддала їм грошові кошти у розмірі 1000 гривень.

В результаті вказаного розбійного нападу ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_6 , заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 в сумі 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто як кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.

10 вересня 2020 року слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області застосовано запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до 15 липня 2023 року (включно).

Наразі термін запобіжного заходу спливає, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне звернутися до суду з таким клопотанням, посилаючись на таке.

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, є достатні підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від покарання за вчинений ним злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. На це також вказують ті обставини, що ОСОБА_6 , на момент затримання офіційно не працював, та не мав міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності з застосуванням насильства.

Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідворотність покарання.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що відносно ОСОБА_6 маються ризики передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, тому обвинуваченому доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Наявні наведені ризики не зменшились та продовжують існувати, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу більш м`яким.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений відмовився виходити на відео зв`язок, зазначивши в письмовій заяві, що неякісний зв`язок і він погано чує сторони з залу судового засідання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечувала.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не заявляли.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, які є тяжкими та особливо тяжким злочинами.

Докази сторін будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованому йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, раніше він неодноразово судимий, наразі обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства, судовий розгляд ще не завершений, свідки судом ще не допитувались.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та на які посилався обвинувачений при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без його участі, колегія суддів звертає увагу на таке.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , останній відмовився приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та подав до суду відповідне клопотання, у якому вказав, що категорично відмовляється від судового засідання в режимі відеоконференції, у зв`язку з неналежною якістю звуку.

Вказані обставини були перевірені судом першої інстанції та відповідь на них відображена в оскаржуваній ухвалі суду, зокрема, зазначено, що представник СІЗО на відеоконференції підтвердив обставини викладені в заяві ОСОБА_6 , на запитання суду стосовно якості зв`язку, повідомив, що якість зв`язку відмінна.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення, відповідно до вимог ст.615 КПК, розглядати клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній фактично відмовився від такої участі, при цьому причини відмови, про які вказав обвинувачений, свого підтвердження не знайшли.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в судовому засіданні при розгляді клопотання прокурора брала участь адвокат ОСОБА_7 , з якою він не знайомий, жодного разу не бачився та договору про надання правової допомоги не підписував, у зв`язку із чим було порушено його право на захист, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

З матеріалів провадження убачається, що ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 призначено захисника на окрему процесуальну дію без порушення вимог кримінального процесуального законодавства та саме з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.

Повноваження захисника ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні підтверджується відповідним Дорученням для надання безоплатної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні, стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим суддею чи судом для проведення окремої процесуальної дії від 02 листопада 2023 року №028/280006324, виданого для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказане доручення діє протягом проведення окремої процесуальної дії.

При розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 висловила свою позицію стосовно заявленого прокурором клопотання та заперечувала проти його задоволення.

За таких обставин, порушення процесуальних прав обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду клопотання з боку суду першої інстанції не убачається, а доводи обвинуваченого про протилежне нічим не підтверджені

Також колегія суддів, не убачає упередженого ставлення з боку прокурора до особи обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки вказані доводи нічим не підтверджені.

Неповноти з боку суду з`ясування обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а також інших засад судочинства також не убачається.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 діб тобто до 01 січня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4