ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1423/23 Номер провадження 11-кп/814/803/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання- ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Зіньків, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.03.2017 Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, з випробуванням згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 06.06.2017 Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробуванням згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовлено.

ОСОБА_7 засуджено вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 27.12.2019 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі. Ураховуючи вирок від 06.06.2017 року Зіньківського районного суду Полтавської області, яким ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч. 2ст. 309 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого на підставі ст.75 КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк 8 років. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 27.12.2019 року, зарахувавши в даний строк час перебування його під вартою, починаючи з 19.04.2019 року (день затримання) по 26.12.2019 року, включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що оскільки матеріали особової справи ОСОБА_7 не містять відомостей про перебування його під вартою в період з 30.03.2017 по 19.04.2019, в тому кримінальному провадженні, в межах якого він засуджений та в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі, то підстав для визнання вказаного періоду попереднім ув`язненням не вбачається.

На ухвалу суду засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просить переглянути справу.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, засудженого та захисника в підтримку апеляційної скарги, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.03.2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, засуджений до покарання у виді 1 року позбавлення волі, з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Також вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.06.2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом складання покарання за даним вироком та вироком Зінківського районного суду Полтавської області від 30.03.2017 року, визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

На підставі протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 19.04.2019 року, ОСОБА_7 затриманий в цей день о 12 год. 00 хв. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Глосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2019 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжений згідно з ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2019 року, від 17.07.2019 року, від 16.08.2019 року, від 23.09.2019 року, від 14.11.2019 року.

Вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 27.12.2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, засуджений до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Ураховуючи вирок від 06.06.2017 року Зіньківського районного суду Полтавської області, яким ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч. 2ст. 309 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого на підставі ст.75КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк 8 років. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 27.12.2019 року, зарахувавши в даний строк час перебування його під вартою, починаючи з 19.04.2019 року (день затримання) по 26.12.2019 року включно.

Відповідно до розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 27.12.2019 року набрав законної сили 28.01.2020 року та підлягає негайному виконанню.

На підставі витягу № 1.2/4-2020 від 02.03.2020 року з протоколу засідання Центральної комісії Адміністрації Державної кримінально- виконавчої служби України щодо визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі ОСОБА_7 направлений для відбування покарання до Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64".

05.06.2023 ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про перерахунок строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27.12.2019 року, за період з 30.03.2017 року по 19.04.2019 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17 провадження №13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання):

- якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII);

- якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України);

- таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі;

- якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається;

- якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Під час апеляційного перегляду встановлено, шо матеріали особової справи ОСОБА_7 не містять відомостей про перебування його під вартою в період з 30.03.2017 по 19.04.2019, в даному кримінальному провадженні, в межах якого він засуджений та в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Разом з цим з матеріалів провадження вбачається, що за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 27.12.2019 в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час його перебування під вартою в межах вказаного кримінального провадження починаючи з 19.04.2019 (день затримання) по 26.12.2019 включно.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову засудженому у задоволенні його клопотання про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженого законним та належним чином вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4