Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 287/1159/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000072 від 11.04.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сущани Олевського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні має чотирьох неповнолітніх дітей 2006, 2014, 2016, 2020 року народження, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

11.03.2023 близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де також перебувала його малолітня донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час бешкетувала.

В цей же ж день, без розриву в часі, ОСОБА_4 вирішив заспокоїти свою малолітню доньку ОСОБА_7 та, підійшовши до ліжка останньої, взяв своїми обома руками за її обидві руки в районі плечей, піднявши таким чином, витягнув з ліжка, та в такому положенні виніс з будинку на вулицю, при цьому утримуючи малолітню ОСОБА_7 за обидві руки в районі плечей, поштовхом кинув останню, внаслідок чого ОСОБА_7 впала на землю та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки зі зміщенням, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та показав, що дійсно подія мала місце 11.03.2023 близько 23 години 00 хвилин. Вже всі лягли спати. Донька ОСОБА_8 бешкетувала. Старший її брат заспокоював її, але вона не слухалась. Тоді він піднявся і на емоціях взяв її за обидві руки в районі плечей, відкрив двері і виставив різко, поштовхом, на поріг. Донька не втрималась і впала. Він не хотів зашкодити своїй дитині. Просто хотів налякати її, щоб таким чином заспокоїти. Він був дуже знервований, а тому одягнувся і пішов на роботу. Доньку завозили в лікарню дружина та його брат. Він приїхав в лікарню через день. Дуже жалкує про скоєне. Так сталося, що в нього тривалий час накопичувалося все: матеріальні проблеми, а тому і проблеми в сім`ї, втома, дитина не слухняна, а тому він не стримався. Щиро розкаюється в скоєному.

Представник потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що подія була 11.03.2023 близько 23 години 00 хвилин. Вона вже спала і не чула та не бачила, як все відбувалося. Проснулася від того, що почула плач доньки. Чоловік пішов з дому, а вона стала надавати доньці допомогу. Просить чоловіка суворо не карати, так як він хороший батько. З дітьми в нього добрі відносини. Донька ОСОБА_8 не стала до нього гірше відноситься. Вона дуже енергійна, бешкетлива дитина, але на даний час пішла до школи і змінюється потроху.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вище вказане, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке що спричинило довготривалий розлад здоров`я, а його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 122 КК України.

Обираючи ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про його особу, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, як турботливий батько чотирьох дітей. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його характеристику, наявність обставин, що пом`якшують, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, відсутність судимості, наявність на утриманні малолітніх дітей, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, та застосувати ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, а тому, зважаючи на щире каяття обвинуваченого, усвідомлення ним протиправності своїх дій, враховуючи думку прокурора та представника потерпілої, суд приходить до висновку, що призначене ОСОБА_4 покарання буде відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.

Прокурор просить застосувати до ОСОБА_4 на підставі п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Частиною 2 ст. 76 КК України передбачено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_4 доцільно застосувати обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжні заходи ОСОБА_4 не обиралися.

Процесуальні витрати відсутні.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з дня ухвалення вироку.

На підставі ч.2 ст. 76 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

На вирок суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1