ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/77/23 Номер провадження 11-кп/814/1900/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

Представник потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000753 від 26.10.2022 за апеляційною скаргою прокурора Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2023 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, голову фермерського господарства «Логос», особи з інвалідністю третьої групи, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено зач.1 ст.119 КК України на 4 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 26 жовтня 2022 року близько 17 години 45 хвилин ОСОБА_9 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 перебували у полі неподалік с. Білоконі Решетилівської громади Полтавського району Полтавської області. Маючи намір вполювати дику тварину, ОСОБА_9 дістав зі свого автомобіля «Toyota Hilux», державний номерний знак НОМЕР_1 , власний багатозарядний нарізний мисливський карабін «Browning» моделі «X-Bolt», та не маючи умислу на заподіяння ОСОБА_11 смерті, внаслідок злочинної недбалості не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча міг і повинен був їх передбачити, помилково вважаючи, що проводить постріл у дику тварину, здійснив один постріл, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 вогнепальне поранення тулубу. Від отриманого вогнепального поранення ОСОБА_11 помер.

Причиною смерті ОСОБА_11 стало наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини та живота з ушкодженням внутрішніх органів, зокрема печінки, яке призвело до розвитку гострої масивної крововтрати, що і стало безпосередньою причиною смерті.

Своїми діями ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати, ухваливши новий, яким дії ОСОБА_9 кваліфікувати за ч.1 ст. 115 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Зазначає, що обвинувачений здійснював постріл обпершись на капот автомобіля. Автомобіль «Toyota Hilux» має досить великі розміри за висотою, у той же час потерпілий ОСОБА_11 , від автомобіля знаходився із слів обвинуваченого на лінії вогню на відстані приблизно 60 м. Зріст потерпілого із слів обвинуваченого становить близько 176 см. При цьому потерпілий ОСОБА_11 перебував у положенні навприсядки, обпершись на одне або обидва коліна об підлогу.

Проте, у відповідності до висновку експерта № 39 від 08.12.2022 судово-медичної експертизи трупа потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді одного наскрізного вогнепального поранення грудної клітини та живота у вигляді дещо відхиленого раньового каналу, з формуванням по його ходу вхідної вогнепальної рани в правій підлопатковій ділянці з крововиливом у м`які тканини правих підлопаткової та поперекової ділянок, перелому 10-го правого ребра по лопатковій лінії, 8,9 правих ребер по навколо хребтовій лінії, крововиливів в навколо ниркову та в навколо надниркову клітковини справа, крововиливу в м`які тканини живота, розривів пристінкової плеври правої плевральної порожнини з крововиливами навколо, лінійного розриву правого купола діафрагми, обширного наскрізного ушкодження правої долі печінки з розміженням її тканини та закидом їх у праву плевральну порожнину, ушкодженням очеревини, що покриває печінку, переломів 6-8 правих ребер по переднє-паховій лінії з розривами міжреберних м`язів у 5-6 міжребер`ях та крововиливом в м`які тканини грудної клітини. Закінчується раньовий канал вихідною вогнепальною раною на передній поверхні грудної клітини справа.

Дане поранення утворилось прижиттєво, незадовго до настання смерті, внаслідок одного пострілу з вогнепальної зброї снаряд якої (вірогідніше усього куля) містив у своєму складі сполуки свинцю (згідно судово-медичного криміналістичного дослідження). При цьому постріл був здійснений з неблизької дистанції, в напрямку ззаду-наперед, дещо знизу-вгору та дещо зліва-направо (за умови правильно розташованого у вертикальному положенні тіла).

Вказаний висновок судово-медичного експерта категорично не узгоджується із показаннями обвинуваченого, наданими як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Жодним чином не враховано судом також і те, обвинувачений володіє мисливською зброєю з 2008 року та має тривалий досвід зайняття мисливством. Також обвинуваченим під час судового засідання повідомлено, що він має гарний зір може бачити диких тварин на відстані до 300 метрів. У той же час у момент здійснення пострілу потерпілий ОСОБА_11 знаходився від обвинуваченого на відстані близько 60 метрів.

Зазначене вище також йде в розріз із версією сторони захисту щодо скоєння вказаного убивства з необережності.

Крім того, прокурор зазначає, що, що суд не в повній мірі врахував поведінку обвинуваченого після вчиненого діяння. Замість надання екстреної медичної допомоги потерпілому, термінового транспортування його до лікарні, виклику карети екстреної медичної допомоги та працівників поліції, обвинувачений, втрачаючи дорогоцінний час, відправився разом із пораненим потерпілим додому, де залишився та, з його слів, вживав алкогольні напої, а також здійснював заходи по знищенню речових доказів шляхом чищення зброї, з якої було нанесено смертельне поранення потерпілому.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, та представника потерпілого, які вирок суду просили залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що 26 жовтня 2022 року близько 17 години 45 хвилин ОСОБА_9 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 перебували у полі неподалік с, Білоконі Решетилівської громади Полтавського району Полтавської області. Маючи намір вполювати дику тварину, ОСОБА_9 , дістав зі свого автомобіля «Toyota Hilux», державний номерний знак НОМЕР_1 , власний багатозарядний нарізний мисливський карабін «Browning» моделі «Х-Bolt», серійний номер « НОМЕР_2 » та не маючи умислу на заподіяння ОСОБА_11 смерті, внаслідок злочинної недбалості не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча міг і повинен був їх передбачити, помилково вважаючи, що проводить постріл у дику тварину, здійснив один постріл, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 вогнепальне поранення тулубу. Від отриманого вогнепального поранення ОСОБА_11 помер.

Судження прокурора про те, що висновок суду про недоведеність в діях ОСОБА_9 наявності складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, не знаходять свого підтвердження, оскільки, встановлені судом обставини свідчать про злочинну недбалість обвинуваченого, який не переконався у перебуванні в безпечному місці ОСОБА_11 та здійснив постріл, при цьому не передбачаючи можливості настання його смерті, хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Також, судом враховано й те, що до настання події вчиненого кримінального правопорушення ні обвинуваченим, ні свідками, ні потерпілими, які допитувалися у судових засіданнях, не було зазначено про існування конфлікту між обвинуваченим та загиблим потерпілим. Навпаки, всі допитані учасники кримінального провадження підтвердили існування виключно дружніх відносин між ними, оскільки загиблий допомагав по господарству обвинуваченому ОСОБА_9 тривалий час.

Приписами статей 91, 92 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Саме тому, дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. При цьому вони є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, які визнані судом доведеними та свідчать про вчинення обвинуваченим саме вбивства з необережності.

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я», для відмежування умисного вбивства питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх: дій при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

Між іншим, судом приділено поглибленого аналізу питанню розмежування умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК України) і вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.04.2020 у справі № 577/3894/14.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 у напрямку, де перебував ОСОБА_11 здійснено один постріл, внаслідок якого, згідно висновку експерта №39 від 08.12.2022 судово-медичної експертизи, настала його смерть. Причиною смерті ОСОБА_11 стало наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини та живота з ушкодженням внутрішніх органів, зокрема печінки, яке призвело до розвитку гострої масивної крововтрати, що і стало безпосередньою причиною смерті. Дане поранення утворилося прижиттєво, незадовго до настання смерті, внаслідок одного пострілу з вогнепальної зброї. Суд зазначив, що відповідно до показань ОСОБА_9 , відстань від того місця, де він перебував під час другого пострілу, до місця, де перебував ОСОБА_11 під час влучання у нього складала близько 70 метрів. Дане твердження не суперечить висновку експерта № 274-МК судово-медико- криміналістичної експертизи клаптиків шкіри ОСОБА_11 про те, що постріл був здійснений вірогідніше всього з неблизької відстані.

Твердження прокурора про те, що загиблий тікав від обвинуваченого ОСОБА_9 не заслуговує на увагу, оскільки така слідова інформація на місці злочину (оброблене трактором поле стерні) відсутня, а саме відсутні сліди переховування потерпілого від обвинуваченого (відсутні сліди ходьби, повзання тощо).

Відповідно до висновку експерта № 39-А від 08.12.2022 судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 найбільш імовірно в період часу з 16:00 до 18:00 год. Пояснення обвинуваченого щодо часу та кількості пострілів в напрямку, де вже перебував потерпілий ОСОБА_11 , також не йдуть у розріз з висновками експерта. Судом також враховано те, що вказані події відбувалися у вечірній час доби, а саме у період сутінок, тобто видимість на тривалу відстань є обмеженою. Даний висновок зроблено з огляду на інформацію, яка міститься у листі Полтавської гравіметричної обсерваторії інституту геофізики ім. С.І.Субботіна про те, що у пункті Білоконі Решетилівської громади Полтавського району Полтавської області захід ОСОБА_12 мав місце о 17 год. 41 хв. У свою чергу вказані події мали місце приблизно о 17 год. 41 хв. (т.2, а.с.229).

Поміж іншого, судом враховано, що під час проведення слідчого експерименту 30.11.2022 обвинувачений розповідав ті ж самі обставини вчинення ним вбивства ОСОБА_11 з необережності, як і безпосередньо у судових засіданнях. При цьому також підтверджено наявність купи соломи, на яку посилався обвинувачений, та яка завадила йому чітко побачити силует ОСОБА_11 .

При призначенні виду та міри покарання суд врахував положення статті 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, те, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 119 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні даного злочину, неодноразово просив вибачення у потерпілих в судовому засіданні, те що обвинувачений працевлаштований, є головою фермерського господарства, його позитивну характеристику, відповідно до якої останній фінансово підтримує Збройні Сили України, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю третьої групи, добровільне відшкодування матеріальної і моральної шкоди потерпілим, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілих та їх представника, які на суворому покаранні не наполягали та не заперечували проти перекваліфікації злочину з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України. Суд також врахував висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 302/904/16-к, відповідно до якого загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої І приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Саме із врахуванням сукупності цих обставин, суд дійшов висновку про можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та необхідності призначення йому покарання, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки із застосуванням положень ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2023 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4