КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1269/2023 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
№ 754/4113/20
Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ» на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 29488 грн 90 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 і ТОВ «ФЕНІНВЕСТСЕРВІС» солідарно на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 12000 грн.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 09 грудня 2019 року, о 07 годині 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 4.16 «а», п. 18.1 Правил Дорожнього руху України /далі - ПДР України/, рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. О.Бальзака, зі сторони вул. А.Ніколаєва в напрямку вул. Каштанової, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та вчасно не реагував на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом поблизу будинку 12 по вул. О. Бальзака, та не надавши перевагу для руху ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, скоїв на неї наїзд. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій, просить скасувати вирок в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки та зменшити суму стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_9 до 150000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що рухався зі швидкістю 29 км/год, пропустив пішохода, який переходив дорогу, однак вчасно не побачив ОСОБА_9 та не встиг відреагувати. В момент удару остання намагалася перебігти проїзну частину перед його автомобілем.

Вважає, що призначена судом моральна шкода в розмірі 500000 грн. є занадто великою і непід`ємною для його сім`ї. Вказує, що на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина, єдиним джерелом доходу є його заробітна плата водія у ТОВ «ФІНІНВЕСТСЕРВІС». Також обвинувачений вказує, що намагався вибачитися перед потерпілою та надати їй матеріальну допомогу.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову. Просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, а також змінити вирок в частині стягнення майнової і моральної шкоди з ОСОБА_7 та ТОВ «ФЕНІНВЕСТСЕРВІС».

В обґрунтуваннях вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості скоєного, наслідкам, які в результаті настали, а тому є занадто м`яким. Вказує, що обвинувачений не довів свого щирого каяття та можливість виправлення без ізоляції від суспільства.

Апелянт зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 внаслідок ДТП отримала травму голови, перенесла декілька оперативних втручань та в подальшому ще потребує подібні маніпуляції, що може мати тяжкі наслідки для її життя.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо солідарного відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу з ОСОБА_7 та з ТОВ «ФЕНІНВЕСТСЕРВІС», у якому працює обвинувачений, оскільки підприємством не надано підтверджуючих документів щодо його працевлаштування. Апелянт вважає, що підприємство не несе відповідальності, зазначена шкода повинна бути відшкодована особою, яка її завдала. Судом не аргументовано прийняте в цій частині рішення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання як незаконний, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Вважає, що враховані судом обставини кримінального правопорушення, особу винного, щире каяття, часткове відшкодування шкоди та відсутність обтяжуючих обставин є недостатніми для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Крім того, судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його поведінку, а також думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням. Зазначає, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинений ним злочин, під час досудового розслідування вжив усіх заходів для відшкодування завданої шкоди та частково відшкодував завдані ним збитки. Однак не розкаявся щиро.

Крім того, прокурор зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних для можливості застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та призначення йому занадто м`якого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК «Альфа-Грант» ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Грант» та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах до ТДВ СК «Альфа-Грант» в повному обсязі.

В обґрунтуваннях вказує про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що висновки суду в частині вирішення цивільного позову не відповідають фактичним обставинам провадження. Обставини, які мають істотне значення для вирішення справи по суті судом досліджено не було.

Апелянт зазначає, що визначений розмір матеріального відшкодування 29488,90 грн. є необґрунтованим. В матеріалах кримінального провадження та позовній заяві міститься лише одна виписка № 23645 з медичної картки хворої ОСОБА_9 , згідно якої остання була госпіталізована до медичної установи 09.12.2019 та виписана 27.12.2019, при цьому сума витрат становить 711,00 грн. Будь-які інші листки лікарняних призначень, виписки з історії хвороби, лікарські рецепти в матеріалах справи відсутні.

Крім того, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_9 надала суду товарні чеки з придбання лікарських засобів після виписки з лікарні, які не містять жодної інформації про покупця та не відносяться до лікарських засобів, які використовуються для лікування отриманих ОСОБА_9 внаслідок ДТП травм. Останні не підтверджені призначенням лікаря. Також апелянт вказує про невідповідність висновку суду щодо визначення 5% моральної шкоди вимогам Закону України «Про обов`язкове соціальне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_12 залишено без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - без зміни.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 грудня 2021 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції задоволено. Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року скасовано, призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги сторони обвинувачення та представника потерпілої, заперечивши проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і представника цивільного відповідача, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, надані захисником документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом доказами в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів судового провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких з необережною формою вини, особу винного, який раніше не судимий, працює, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував матеріальні збитки потерпілій, витрати на правову допомогу, намагався відшкодувати моральну шкоду. Врахував суд і наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України - щире каяття та часткове відшкодування шкоди, а також відсутність обставин, які його обтяжують. Тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі відповідає особі обвинуваченого та скоєному. Підстав для збільшення чи зменшення строку основного покарання, як про це просили представник потерпілої і прокурор, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 21 грудня 2021 року зазначено, що за умови підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 у тому ж обсязі, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне м`якість призначеного покарання.

На підставі викладеного та з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме грубого порушення ОСОБА_7 вимог ПДР України, яке виразилось у ненаданні переваги в русі пішоходу ОСОБА_9 , яка перетинала нерегульований пішохідний перехід, в результаті чого обвинувачений скоїв на неї наїзд автомобілем, а потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, перенесла оперативне втручання та продовжує подальше лікування, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. З цих-же підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги сторони обвинувачення та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням, із ухваленням апеляційним судом свого вироку.

За правилами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до початку судового розгляду представником потерпілої ОСОБА_10 подано позовну заяву про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, які зазнала потерпіла ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Законність залучення в якості цивільного відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ» у зв`язку з укладенням договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.04.2019 не оспорюється.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА ГАРАНТ» в розмірі 29 488 грн 90 коп. представник потерпілої, всупереч доводам апеляційної скарги цивільного відповідача, надав докази понесених ОСОБА_9 витрат на лікування у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Так само колегія суддів вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди з вказаного цивільного відповідача - 10 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника потерпілої про безпідставність прийняття рішення щодо солідарного відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_7 та ТОВ «ФІНІНВЕСТСЕРВІС» витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 124 КПК України у разі постановлення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в цій частині, вирішивши стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Слушними вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині розміру моральної шкоди, яку стягнув суд з апелянта на користь потерпілої. Так, практика Верховного Суду під час розгляду справ щодо відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди свідчить про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Натомість суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 500 000 грн моральної шкоди порушив вказані принципи. Так, поза увагою суду залишились дані про особу обвинуваченого, який має середній дохід, у нього на утриманні перебувають малолітня дитина та дружина, а тому вказаний розмір стягнення поставить його родину у скрутне матеріальне становище. На думку колегії суддів, відшкодування моральної шкоди ОСОБА_13 в розмірі 300 000 грн буде співмірною компенсацією обсягу моральних страждань, які вона зазнала в результаті отриманих тілесних ушкоджень. З цих підстав вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого - частковому задоволенню. При цьому зазначена моральна шкода не підлягає стягненню з ТОВ «ФІНІНВЕСТСЕРВІС», оскільки як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 є власником, директором і єдиним співробітником вказаного товариства, доказів того, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання ним трудових обов`язків надано не було.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ТДВ СК «Альфа-Грант» ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди до 300000 /триста тисяч/ грн.

Стягнути витрати на правову допомогу в сумі 12000 /дванадцять тисяч/ грн з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 .

В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4