КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 13.07.2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000032 від 31.03.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 206-2 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.07.2023 року включно з визначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 121 284 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що протягом досудового розслідування та судового розгляду як прокурор так і суд посилаються на одні й ті самі аргументи, які залишаються незмінними протягом майже року тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. На даний час Печерським районним судом м. Києва здійснюється квазіавтоматичне продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, і під час вирішення відповідного питання судом застосовуються шаблонні формулювання, розгляд здійснюється взагалі без з`ясування будь-яких обставин.

Також вказує, що посилання суду на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки ризик переховування від суду з огляду на суворість можливого призначення обвинуваченому покарання, з огляду на практику Європейського суду, не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання. Ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні відсутній, оскільки клопотання прокурора не містить жодних відомостей про перелік цих свідків та суттєвість їх показань для доведення винуватості ОСОБА_8 .

Крім того, всупереч вимог ч.4 ст. 182 КПК України судом першої інстанції як при обранні, так і при продовженні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не враховувалися обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого і як наслідок визначений судом розмір застави є завідомо непомірний для ОСОБА_8 , не відповідає його майновому стану і явно суперечить усталеній практиці ЄСПЛ, оскільки розмір застави покликаний забезпечити не відшкодування збитків, а зокрема явку обвинуваченого в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги; пояснення прокурора, який заперечував проти поданої захисником апеляційної скарги та зазначив, що строк дії оскаржуваної ухвали сплив і на даний час ОСОБА_8 утримується під вартою на підставі іншого судового рішення про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; думку представника потерпілого, який також заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали контрольного провадження №757/19082/22-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 15.05.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0000032, в якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 206-2 КК України,прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 325 526 000 гривень, що складає розмір спричинених потерпілому збитків, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, які слугували підставою для застосування даного виду запобіжного заходу, а саме ризик переховування ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані судом, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. На думку прокурора, вказані ризики є реальними, стійкими та триваючими і виправдовують застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, який відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому злочину.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, за змістом обвинувачення іноземній компанії спричинені збитки в розмірі 325 526 000 гривень, а тому, з огляду на можливість призначення йому суворого покарання у разі визнання його винуватості, ОСОБА_8 перебуваючи на волі може вчиняти спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на ще не допитаних свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі з огляду на те, що у зв`язку із проведенням на території України бойових дій, частина території є тимчасового окупованою, що додатково може надати обвинуваченому переховуватись на непідконтрольній органам держаної влади території.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 206-2 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, а також наявність встановлених судом першої інстанції ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором та судом першої інстанції не обґрунтовано існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема як зазначено у клопотанні прокурора на стадії досудового розслідування ОСОБА_8 вчиняв дії по неотриманню викликів слідчого, перешкоджав слідству, у зв`язку з чим останній оголошувався у розшук і кримінальне провадження зупинялось.

Апеляційні доводи захисника про те, що судом першої інстанції як при обранні, так і при продовженні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не враховувалися обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого і як наслідок визначений судом розмір застави є завідомо непомірний для ОСОБА_8 , не відповідає його майновому стану і явно суперечить усталеній практиці ЄСПЛ колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, згідно положень абз. 4 цієї статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Приймаючи рішення про обрання ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд визначив попередньо встановлений її розмір, який дорівнює сумі спричинених іноземній компанії і зазначеній в обвинуваченні збитків.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не порушив вищезазначених вимог кримінального процесуального закону при залишенні ОСОБА_8 раніше визначеного розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13.07.2023 року включно з визначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 121 284 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) гривень - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3