Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/350/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, одружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , перебуваючи 18.07.2014 близько 10 год 30 хв біля дверей ліфту на першому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин вчинив сварку із ОСОБА_9 та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс удар кулаком правої руки в область правого плеча потерпілої та у подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 схопив обома руками ОСОБА_9 за плечі і почав трусити, після чого із застосуванням фізичної сили штовхнув її у стіну. Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 672 від 25.07.2014 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 11.04.2023 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений зазначає про незаконність та необґрунтованість вироку щодо нього, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, здобутими та дослідженими під

-2-

час судового розгляду, а за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. На його думку, все обвинувачення побудоване на суб`єктивних, обвинувальних показаннях потерпілої ОСОБА_9 . Суд безпідставно не взяв до уваги, що між ним та потерпілою ОСОБА_9 вже тривалий час існують неприязні стосунки через законність обрання його головою кооперативу «Троянда» та умисно, з метою усунення його з посади голови кооперативу вигадала подію з її побиттям ним, як головою кооперативу. Стверджує, що того дня він гуляв із собакою та повертаючись додому біля ліфту зустрів сусідку ОСОБА_10 , з якою зупинився поговорити, оскільки у неї була заборгованість за квартплату, а він був головою кооперативу. Також наголошує, що того дня не бачив потерпілу ОСОБА_9 , тим більше не завдавав їй тілесних ушкоджень. Окрім того, в заяві про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 не вказано очевидців події. Вважає, що подальші показання свідків штучно створені потерпілою ОСОБА_9 для його незаконного обвинувачення. Також зазначає про розбіжності в показаннях потерпілої з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15.08.2014 щодо місця знаходження під час події свідка ОСОБА_11 . Окрім того, показання свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 також носять суперечливий характер, оскільки потерпіла вказувала про те, що ОСОБА_11 підійшла на місце події, коли вона вже впала, а свідок повідомила, що бачила, як ОСОБА_6 штовхав потерпілу. Також вважає свідчення ОСОБА_11 вигаданими, оскільки вона не пам`ятає деталей події, а відтак, не бачила нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, тому протокол слідчого експерименту за її участі також слід визнати неналежним доказом. На його думку, вигаданість потерпілою події, безпосередньо підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , яка не погодилась на пропозицію потерпілої засвідчувати обставини, яких вона не бачила, зокрема щодо побиття потерпілої обвинуваченим, на що потерпіла почала їй погрожувати. Даним свідченням підтверджуються обставини намагання потерпілої примусити інших мешканців дати неправдиві свідчення щодо нібито нанесення ним потерпілій тілесних ушкоджень. Показання свідка ОСОБА_13 були надані суду зі слів потерпілої, якій вона неправдиво повідомила про нанесення їй тілесних ушкоджень по мобільному телефону, а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які також не були свідками події, показали, що потерпіла по телефону їм повідомила про факт спричинення їй ОСОБА_6 удару в обличчя. Однак з висновку експерта № 672 від 25.04.2014 та додаткового висновку експерта № 994 не вбачається тілесних ушкоджень на обличчі потерпілої, що доводить обставину штучного створення потерпілою доказів повідомлення іншим особам неправдивих відомостей з метою звинуватити його, у спричиненні їй тілесних ушкоджень. Крім того, на його думку, суд допустив неповноту у з`ясування обставин кримінального провадження та невмотивовано відхилив клопотання захисника про приєднання до матеріалів кримінального провадження протоколу загальних зборів ЖБК «Троянда» від 08.11.2013, що підтверджує наявність неприязних стосунків між ним та потерпілою, а також свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_13 ОСОБА_15 , які через упереджене ставлення до нього оговорили його у вчиненні кримінального правопорушення. Також вважає необґрунтованими висновки суду в частині розв`язання цивільного позову потерпілої та стягнення на її користь 5000 грн моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю як розміру заподіяної моральної шкоди, так і недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

11.10.2023 обвинувачений ОСОБА_6 подав до апеляційного суду письмову заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

-3-

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_9 та її представника-адвоката ОСОБА_17 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того, апеляційним судо враховується заява представника потерпілого адвоката ОСОБА_17 про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали клопотання, думку прокурора, яка не заперечили проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за строками давності, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 309/1201/15-к).

-4-

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, 18.07.2014, за яке передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років та останній відноситься до кримінальних проступків (ч. 2 ст. 12 КК України). Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку останній не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності закінчились.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України не визнав, а під час апеляційного розгляду подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

За змістом ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

За приписами до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 125 КК України від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_19 про звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності задовольнити.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2023 щодо ОСОБА_19 скасувати.

-5-

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, 417 КПК України закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді