Провадження № 1-кп/643/730/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000744 від 09.09.2023

за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого: 1) 18.08.2010 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі (в силу ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 3 роки); 2) 12.07.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі (в силу ст. 81 КК України 27.05.2015 року умовно-достроково звільнений з Диканівської виправної колонії Харківської області №12 з невідбутим строком 1 рік 4 місяці 19 днів); 3) 03.11.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ст. ст. 345 ч. 2, 125 ч. 1, 296 ч. 1, 70 ч. 1, 72 ч. 1, 71 КК України до 2-х років 9-ти місяців позбавлення волі (згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в силу ст. 72 ч. 5 КК України в редакції від 26.11.2015 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.07.2017 до 12.04.2018 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі), звільнився 19.07.2019 року з Харківської виправної колонії № 43 у зв`язку із відбуттям строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2023 року о 23:00 год. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в квартирі за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де його покликала дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , почув, що у його дружини відбувається конфлікт із її неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приводу того, що останній пізно повертається додому, в ході якого неповнолітній ОСОБА_5 узяв її обома руками за плечі та прохав мати заспокоїтись. Будучі агресивно налаштованим, ОСОБА_3 , схопив предмет, схожий на дерев`яну палицю і вибігши з кімнати, не розбираючись, маючи протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди здоров`ю неповнолітньому потерпілому і бажаючи їх настання, умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_5 один удар предметом, схожим на дерев`яну палицю в область лівої лопатки, чим спричинив потерпілому фізичний біль. Далі, не вгамовуючись, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 умисно наніс ще один удар предметом, схожим на палицю, по лівій нозі, нижче коліна неповнолітньому ОСОБА_5 і ще один удар цим же предметом по лівому плечу, спричиняючи неповнолітньому потерпілому фізичний біль. Після чого, потерпілий ОСОБА_5 намагався відійти в іншу кімнату і сховатись від агресивно налаштованого ОСОБА_3 , але останній, не зупиняючись, предметом, схожим на палицю, умисно наніс йому ще 1 удар по голові, в ділянку потилиці зліва, від якого потерпілий впав спиною на речі, які лежали на підлозі позаду нього. Підвівшись, ОСОБА_5 вихопив у ОСОБА_3 предмет, схожий на дерев`яну палицю та став розмахувати нею, намагаючись захиститись, унеможливити подальшу агресію з боку ОСОБА_3 і відігнати його.

Остаточно протиправні дії ОСОБА_3 були припинені бабусею ОСОБА_5 , яка втрутилась у конфлікт, вихопила предмет схожий на палицю у потерпілого та завела його до кімнати.

В результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_3 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_5 синець на лівій нозі, який виник від ударної дії тупого твердого предмету, садна на голові, тулубі, лівій руці, які виникли від дії тупого твердого предмету за механізмом тертя-ковзання, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані обставини не заперечуються учасниками судового провадження.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно з заявою ОСОБА_3 щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеної та підписаної за участю його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Оскільки вказана заява підписана також захисником обвинуваченого, у суду відсутні підстави ставити під сумнів добровільність та щирість зазначеної вище позиції обвинуваченого.

Потерпілий та його законний представник також надали заяви, згідно з якими вони згодні зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодні на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

У зв`язку з цим, прокурор в порядку ст. 302 КПК України звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Ураховуючи обставини даного кримінального провадження, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд дійшов висновку, що у цій справі дотримані необхідні мінімальні гарантії справедливого судового розгляду та відмова обвинуваченого від права на розгляд справи в загальному порядку, передбаченому главою 28 КПК України, не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце мешкання, раніше неодноразово судимий, останній раз 03.11.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України, з урахуванням ч 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72, ст. 71 КК України, до 2 років 9 місяців позбавлення волі, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.11.2017 строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 липня 2017 року, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 липня 2017 року, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.04.2019 зараховано ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення та тримання його під вартою з 17.07.2017 року по 12.04.2018 року включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VII від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, є спричинення тілесних ушкоджень особі з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинений кримінальний проступок, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У даному випадку, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, майновий стан обвинуваченого, який не працює, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та наявність обставини, що обтяжує покарання (спричинення тілесних ушкоджень особі з якою винний перебуває у сімейних відносинах).

За таких обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи майновий стан обвинуваченого, який не працює, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді громадських робіт у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується, і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирається.

Речові докази: CD-R диск з аудіозаписом .3538, тривалістю 3 хв. 15 сек., 2023 та аудіозаписом .3630, тривалістю 5 хв. 54 сек., аудіозаписом .3634, тривалістю 2 хв. 38 сек., DVD-R диск з відеозаписом export-eewkb, тривалістю 2 год. 07 хв. 41 сек. та DVD-R диск з відеозаписом export-xzpjh, тривалістю 1 год.. 10 хв. 54 сек., - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000744 від 09.09.2023.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту отримання його копії.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1