ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 756/5026/19

провадження № 51 - 4629км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року у кримінальному провадженні,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006702, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоросійська російської федерації, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_8 , вчиненому за наступних обставин.

20 серпня 2018 року в період з 05:30 до 06:00, перебуваючи на 14-й лінії лісопаркової зони селища Пуща-Водиця у м. Києві, приблизно в 10 метрах від приватного будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 численних ударів кулаками в голову, обличчя та по тулубу, після чого у нього виник умисел на протиправне заподіяння смерті останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті та бажаючи їх настання, дістав із задньої кишені джинсів ніж та завдав ним ОСОБА_8 один удар в нижню щелепу зліва, чим спричинив сліпе колото-різане поранення обличчя. Після цього ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_8 численні удари руками та ногами в голову та по тулубу, чим спричинив потерпілій у тому числі тяжкі тілесні ушкодження, а саме закриту черепно-мозкову травму, від якої остання померла на місці.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, а кримінальне провадження - закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Аргументуючи свою позицію зазначає, що в порушення вимог статей 370, 404 та 419 КПК України суд апеляційної інстанції не розглянув апеляційну скаргу сторони обвинувачення щодо незаконності ухваленого виправдувального вироку, повторно не дослідив докази та не надав мотивовані відповіді на висловлені прокурором доводи щодо вчинення злочину саме ОСОБА_7 .

Крім цього, стверджує, що положеннями ст. 417 КПК України не передбачено закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю обвинуваченого, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, а тому постановлене апеляційним судом рішення про залишення виправдувального вироку без змін і закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України є взаємовиключним і незаконним.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вимоги касаційної скарги підтримала частково та погодилась із доводами про незаконність ухвали апеляційного суду в частині одночасного прийняття рішення про залишення виправдувального вироку без змін і закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 вимоги касаційної скарги прокурора не підтримав, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Також, суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115КК України.

Під час судового розгляду місцевий суд, дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження докази та надавши їм відповідну оцінку, дійшов висновку, що за встановлених судом обставин ОСОБА_7 підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Не погодившись із таким рішенням, сторона обвинувачення подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушувала питання про скасування вироку місцевого суду та призначення нового судового розгляду.

Після встановлення факту смерті обвинуваченого під час апеляційного провадження прокурор змінив вимоги до апеляційного суду та просив скасувати виправдувальний вирок і закрити кримінальне провадження.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За приписами ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 710/466/16-к, провадження № 51-6068кмо21) після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виконати вимоги статей 370, 404, 419 КПК України, забезпечити участь захисника, продовжити апеляційний розгляд, надати мотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг та постановити ухвалу, передбачену одним із пунктів 1, 2, 5 або 6 ст. 407 КПК України з урахуванням вимог статей 284, 417 КПК України.

В ході касаційного перегляду оскаржуваного рішення встановлено, що суд апеляційної інстанції дотримався вимог статей 404 та 419 КПК України.

Так, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора в якій порушувалися питання стосовно незаконності виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_7 апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення та, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу, обґрунтовано залишив виправдувальний вирок місцевого суду без зміни.

Таке рішення суду апеляційної інстанції узгоджується з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України, згідно з якими обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінального провадження має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Переглянувши вирок місцевого суду, перевіривши в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції, а також обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора, колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновком місцевого суду, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які в сукупності могли би підтвердити причетність ОСОБА_7 до вбивства потерпілої ОСОБА_8 .

Такий висновок місцевого та апеляційного судів достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були предметом безпосереднього дослідження відповідно до вимог ст. 94 КПК України та у своїй сукупності отримали належну оцінку.

Так, під час здійснення кримінального провадження судом першої інстанцій ОСОБА_7 свою винуватість в інкримінованому йому злочині не визнав та стверджував, що працівниками поліції до нього було застосовано фізичне насильство аби примусити на камеру мобільного телефону зізнатися в умисному вбивстві ОСОБА_8 .

Крім, цього під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту, було допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень після затримання працівниками поліції, а також те, що обвинувачений приблизно о 06:15 20 серпня 2018 року, тобто у день вбивства потерпілої, перебував у себе вдома.

З метою спростування показань обвинуваченого та показань свідків сторони захисту прокурор надав такі докази: показання потерпілої ОСОБА_16 , яка не була очевидцем події та не надала суду інформації з приводу скоєного злочину; показання свідка ОСОБА_17 , яка виявила роздягнене тіло потерпілої, що знаходилося неподалік місця, де зранку вона бачила сидячого на землі невідомого чоловіка, який був одягнений інакше, ніж ОСОБА_7 у день вбивства; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 02 лютого 2019 року із ОСОБА_17 ; показання свідка ОСОБА_18 , який лиш проходив повз місце події та бачив там розкидані речі; показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які також не повідомили жодної суттєвої інформації про подію злочину і вказали, що їм не відомо про будь-які конфлікти за участі ОСОБА_8 , у тому числі з ОСОБА_7 ; показання свідка ОСОБА_22 , оперативного уповноваженого управління розшуку міста Києва, який повідомив, що після затримання та доставлення ОСОБА_7 до м. Києва останній на камеру мобільного телефону почав розповідати про обставини вчиненого ним убивства ОСОБА_8 ; показання свідка ОСОБА_23 , начальника відділу розкриття злочинів проти особи Оболонського відділення поліції, який підтвердив факт добровільного зізнання ОСОБА_7 у скоєному злочині та зазначив, що за місцем проживання останнього під час обшуку знайдено речі зі слідами крові; показання свідка ОСОБА_24 , співробітника поліції, який заперечив факти застосування недозволених методів ведення слідства стосовно ОСОБА_7 та підтвердив добровільність зізнання останнього у вбивстві; показання експерта-імунолога ОСОБА_25 ; показання спеціаліста-поліграфолога ОСОБА_26 .

Крім цього, прокурор надав письмові докази, зокрема: дані висновку експерта № 251/2693 від 16 листопада 2018 року щодо виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізму їх виникнення; заяву ОСОБА_12 в якій вона не заперечувала щодо проведення огляду приватного домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживала разом із ОСОБА_7 ; дані протоколу огляду місця події з фототаблицею від 21 серпня 2018 року відповідно до яких за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено одяг та рушник з плямами бурого кольору, а також ножі; дані висновку експерта № 343ц від 22 жовтня 2018 року, згідно з якими при судово-цитологічному дослідженні кухонних ножів кров та клітини з ядрами потерпілої не знайдені; дані висновку експерта № 350 від 19 жовтня 2018 року про те, що на вилучених за місцем проживання обвинуваченого рушниках виявлено кров людини, однак даних про можливість походження цієї крові від ОСОБА_8 за результатами дослідження не отримано; дані висновку експерта № 101-2-2019 від 29 січня 2019 року, відповідно до яких походження крові, виявленої на рушниках від ОСОБА_7 виключається; дані висновку експерта № 332 від 27 вересня 2018 року, відповідно до яких на наданій на експертизу кофті, комбінезоні (халаті) та джинсових штанах, які належать ОСОБА_7 та які були вилучені 21 серпня 2018 року за місцем його проживання, виявлена кров людини, із можливим походженням від потерпілої ОСОБА_8 ; дані висновку експерта № 388 від 16 жовтня 2018 року, відповідно до якого генетичні ознаки крові, виявленої на джинсових штанях ОСОБА_7 по всіх досліджуваних локусах ДНК ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_8 ; дані протоколу огляду предмета від 05 лютого 2019 року та диск із відеозаписом на якому на вимогу особи, яка здійснює запис, ОСОБА_7 надає пояснення з приводу вчинення ним умисного вбивства ОСОБА_8 , на обличчі обвинуваченого в ділянці лівої вилиці та скроні - почервоніння, а верхня губа з ознаками припухлості; дані висновку експерта № 042-71-2019 від 13 лютого 2019 року, згідно якого в ОСОБА_7 станом на 22 серпня 2018 року мали місце тілесні ушкодження, характер та морфологічні властивості яких свідчать про те, що вони утворилися внаслідок не менше 12 травматичних дій удару кулаком; дані висновку психофізіологічного дослідження достовірності показань від 23 жовтня 2018 року, проведені спеціалістом-поліграфологом ОСОБА_26 , відповідно до яких ОСОБА_7 володіє прихованою інформацією щодо обставин вбивства ОСОБА_8 , надані ним на момент дослідження показання не є достовірними та психологічно обґрунтованими, а показання ОСОБА_7 на відео, в яких він визнавав свою провину, в більшому обсязі відповідають дійсності;

При цьому місцевий суд обґрунтовано визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 21 серпня 2018 року, а саме місця проживання ОСОБА_7 у домоволодінні АДРЕСА_1 , оскільки фактично мала місце така слідча дія як обшук, який проводився без дозволу слідчого судді та стосовно особи, яка фактично була затримана за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину.

Щодо заяви ОСОБА_12 , бабусі обвинуваченого, про надання добровільної згоди працівникам поліції на огляд будинку, то суд обґрунтовано зазначив, що враховуючи всі обставини, за яких відбувалася слідча дія, а саме кількість працівників поліції та їх поведінку, вік ОСОБА_12 (на момент проведення огляду 69 років), стан її здоров`я, початок обшуку до прибуття понятих, не можна вважати, що сторона обвинувачення довела надання особою добровільної та інформованої згоди на огляд будинку та що остання була здатна усвідомлювати правові наслідки такої згоди.

Ураховуючи ці обставини, а також те, що опечатування паперового конверту з речовим доказом - джинсами, на яких виявлено кров, було проведено не належним чином, рішення про визнання недопустимими доказами вище вказаного протоколу, вилученого одягу зі слідами крові та даних відповідних висновків експертів про ймовірну належність цієї крові потерпілій, є виправданим та узгоджується із вимогами КПК України.

Щодо стосується показань свідків - працівників поліції ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про те, що у їх присутності ОСОБА_7 розповідав про обставини нібито вчиненого ним вбивства ОСОБА_8 , то місцевий суд вмотивовано зазначив, що такі свідчення є показаннями з чужих слів і у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом.

Крім цього, суд визнав недопустимим доказом відеозапис, зроблений за допомогою мобільного телефону, на якому ОСОБА_7 розповідає працівникам поліції про обставини нібито вчиненого ним вбивства ОСОБА_8 , оскільки в той момент обвинувачений фактично мав статус затриманої особи, однак, всупереч вимогам ч. 4 ст. 208 КПК України, йому не було роз`яснено право мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього.

Також місцевий суд не взяв до уваги експертний висновок психофізіологічного дослідження достовірності показань від 23 жовтня 2018 року, оскільки такий не є жодним із визначених законом джерелом доказів, залучення спеціаліста-поліграфолога ОСОБА_26 відбулося у порушення вимог ст. 243 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) без ухвали слідчого судді та без урахування того, що ОСОБА_26 не має права на проведення психологічних експертиз.

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не спростовує поза розумним сумнівом доводів сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

У свою чергу суд апеляційної інстанції пересвідчився, що місцевий суд правильно критично оцінив пред`явлені прокурором фактичні дані, та переглянувши оскаржуване судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України, належним чином перевірив усі аргументи сторони обвинувачення, навів переконливі мотиви для їх спростування та підстави, через які вимога скасувати виправдувальний вирок не підлягала до задоволення.

Зокрема, колегія суддів апеляційного суду погодилась із тим, що виправдуючи ОСОБА_7 по пред`явленому обвинуваченню, місцевий суд, пославшись на положення кримінального процесуального закону та Конституції України, встановив істотні порушення прав і свобод людини, а також вимог КПК України, якими регламентовано порядок проведення слідчих дій, і на підставі статей 86, 87 КПК України обґрунтовано визнав недопустимими ряд доказів. У той же час решта фактичних даних, як зазначив суд у вироку, не доводять винуватість ОСОБА_7 , а лише підтверджують факт насильницької смерті ОСОБА_8 .

З приводу аргументів прокурора про допущенні місцевим судом істотні процесуальні порушення, то колегія суддів апеляційного сулу також надала вичерпні відповіді на них та зазначила, що твердження про незаконний склад суду, який розглядав дане кримінальне провадження, є надуманими, а відповідні заяви про відвід колегії суддів та секретарю судового засідання були розглянуті у визначений процесуальним законом порядок.

Також в ході апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про упередженість суду та порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо недотримання, на думку прокурора, вимог ст. 404 КПК України Верховний Суд вважає за доцільне вказати таке.

Положеннями вищевказаної норми процесуального закону чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі звукозапису судового засідання у суді апеляційної інстанції вбачається, що з огляду на факт смерті виправданого ОСОБА_7 прокурор просив залишити без розгляду його клопотання про повторне дослідження доказів, і наполягав лише на скасуванні виправдувального вироку та закритті кримінального провадження.

Заслухавши думку усіх учасників кримінальному провадження, колегія суддів відмовила у задоволенні прохання сторони обвинувачення і за таких обставин це рішення є виправданим.

Таким чином, твердження прокурора про порушення апеляційним судом вимог статей 404 та 419 КПК України є безпідставними та спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

У той же час, в ході касаційного перегляду оскаржуваного рішення колегією суддів Верховного Суду встановлено, що апеляційний суд в порушення вимог КПК України за результатами розгляду апеляційної скарги прийняв рішення, яке не узгоджується із положеннями процесуального закону та правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Так, у вище згаданій постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зазначено, що кінцевим рішенням по ходу апеляційної процедури у кримінальному провадженні, де особа після постановлення виправдувального вироку померла, є ухвала, передбачена одним із пунктів 1, 2, 5 або 6 ст. 407 КПК України з урахуванням вимог статей 284, 417 КПК України.

Відповідно до ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Так, закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі, і які можна поділити на дві групи: реабілітуючі й нереабілітуючі.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Пункт 5 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає одну із таких нереабілітуючих підстав, за якої кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд прийняв рішення про залишення виправдувального вироку без змін, який по суті констатує факт незаконності кримінального переслідування, і в той же час закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 з посиланням на нереабілітуючу підставу, тобто допустив суперечність. Таке порушення норм кримінального процесуального закону є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

З огляду на те, що у своїй касаційній скарзі прокурор хоч і вказує на допущену апеляційним судом суперечність, але його обґрунтування зводиться до незгоди із рішенням апеляційного суду про залишення без змін виправдувального вироку, то касаційну скаргу сторони обвинувачення слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду змінити в порядку ст. 433 КПК України, виключивши рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 433 КПК України ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_27 ОСОБА_2 ОСОБА_3