Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/868/24
У Х В А Л А

09.02.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстр досудових розслідувань № 0000102 від 05 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 296 та ч.2 ст. 121 КК України щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке погоджене з прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, внесеному 05.02.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 296 та ч.2 ст. 121 КК України, щодо ОСОБА_6 .

Вказане клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше засуджений 27.06.2019 вироком Хустського районного суду за ч.1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі (покарання відбув) та будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальному провадженні № 0000054 від 02.02.2022 (кримінальне провадження перебуває на розгляді у Виноградівському районному суді), на шлях виправлення не став, не вчинив для себе належних висновків, а вчинив нові злочини за наступних обставин.

Так, 04 лютого 2024 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на проїжджій частині дороги, навпроти будинку № 7, що по вулиці Небесної Сотні в смт. Королево, Берегівського району, де діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до існуючих загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, підійшов до ОСОБА_8 , який в той час знаходився навпроти будинку №7, що по вулиці Небесної Сотні в смт. Королево, Берегівського району в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які знаходились біля ОСОБА_8 , безпричинно затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_8 , почав ображати його нецензурними словами, після чого ОСОБА_6 , безпричинно наніс останньому один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область правої сторони скроневої кістки його голови, один удар своїм правим ліктем в область правої сторони грудної клітки ОСОБА_8 , та один удар своєю правою ногою в область правої ноги ОСОБА_8 в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме травматичний субдуральний крововилив.

Після чого, через незначний час, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , разом з іншими присутніми там особами, вирушили в дерев`яну бесідку, яка знаходиться на відстані близько 50 метрів від тильної сторони будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи у бесідці, продовжуючи свої хуліганські дії, до яких долучилися ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , безпричинно знову почав наносити своєю правою та лівою руками стиснутими в кулак удари в область правої та лівої сторони голови ОСОБА_8 , чи спричинив останньому тілесні ушкодження, при цьому, словесно принижуючи гідність потерпілого ОСОБА_8 , примушував останнього визнаватися у вчиненні дій, що принижували гідність потерпілого, плював на нього. Після цього скориставшись безпорадним станом потерпілого, ОСОБА_12 наніс зап`ястям правої руки потерпілому ОСОБА_8 три удари в область лобної частини голови, внаслідок чого, ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.

Через деякий час, за вказівки ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_11 , увімкнув камеру на своєму мобільному телефоні та почав проводити відеозйомку ОСОБА_8 , який в той час знаходився в безпорадному стані в лежачому положенні на землі, в ході чого ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , діючи умисно, ігноруючи загально прийняті норми поведінки, з особливою зухвалістю продовжили принижувати людську гідність ОСОБА_8 , а ОСОБА_10 , діючи умисно, наніс один удар своєю взутою правою ногою в область лівої сторони голови ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тяжке тілесне ушкодження.

Близько 17 год, за вказівки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_9 , вирушили на вулицю Щербакова в смт. Королево, Берегівського району в напрямку поля, де ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою самоутвердження та ігноруючи загально прийняті норми поведінки, безпричинно, з особливою зухвалістю наніс один удар своєю правою ногою в область грудної клітини ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав на землю та в цей час, ОСОБА_10 , також діючи умисно, з метою самоутвердження та ігноруючи загально прийняті норми поведінки, безпричинно, з особливою зухвалістю наніс один удар своєю правою ногою в область паху ОСОБА_8 , в наслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Крім цього, 04 лютого 2024 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на проїжджій частині дороги, навпроти будинку АДРЕСА_3 , де діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до існуючих загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, підійшов до ОСОБА_8 , який в той час знаходився навпроти будинку АДРЕСА_3 в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які знаходились біля ОСОБА_8 , безпричинно затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_8 , почав ображати його нецензурними словами, після чого ОСОБА_6 , безпричинно наніс останньому один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область обличчя його правої сторони, один удар своїм правим ліктем в область правої сторони грудної клітки ОСОБА_8 , та один удар своєю правою ногою в область правої ноги ОСОБА_8 в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме травматичний субдуральний крововилив.

Після чого, через незначний час, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , разом з іншими присутніми там особами, вирушили в дерев`яну бесідку, яка знаходиться на відстані близько 50 метрів від тильної сторони будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи у бесідці, продовжуючи свої хуліганські дії, до яких долучилися ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , безпричинно знову почав наносити своєю правою та лівою руками стиснутими в кулак удари в область правої та лівої сторони голови ОСОБА_8 , чи спричинив останньому тілесні ушкодження, при цьому, словесно принижуючи гідність потерпілого ОСОБА_8 , примушував останнього визнаватися у вчиненні дій, що принижували гідність потерпілого, плював на нього. Після цього скориставшись безпорадним станом потерпілого, ОСОБА_12 наніс зап`ястям правої руки наніс потерпілому ОСОБА_8 три удари в область лобної частини голови, внаслідок чого, ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.

Через деякий час, за вказівки ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_11 , увімкнув камеру на своєму мобільному телефоні та почав проводити відеозйомку ОСОБА_8 , який в той час знаходився в безпорадному стані в лежачому положенні на землі, в ході чого ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , діючи умисно, ігноруючи загально прийняті норми поведінки, з особливою зухвалістю продовжили принижувати людську гідність ОСОБА_8 , а ОСОБА_10 , діючи умисно, наніс один удар своєю взутою правою ногою в область лівої сторони голови ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тяжке тілесне ушкодження.

Близько 17 год, за вказівки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_9 , вирушили на вулицю Щербакова в смт. Королево, Берегівського району в напрямку поля, де ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою самоутвердження та ігноруючи загально прийняті норми поведінки, безпричинно, з особливою зухвалістю наніс один удар своєю правою ногою в область грудної клітини ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав на землю та в цей час, ОСОБА_10 , також діючи умисно, з метою самоутвердження та ігноруючи загально прийняті норми поведінки, безпричинно, з особливою зухвалістю наніс один удар своєю правою ногою в область паху ОСОБА_8 , в наслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.

09 лютого 2024 року слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 296 та ч.2 ст. 121 КК України.

Вина ОСОБА_6 , підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця події, протоколом допиту протоколом допиту свідків, протоколом проведення слідчих експериментів, протоколом огляду предмета та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Стаття 176 КПК України визначає, що до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та не вчиненням ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 , вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років та умисний злочин передбачений ч.2 ст. 296 КК України який, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідка, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 177 КПК України з метою застосування підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків щодо запобігання спробам:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування і суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України.

Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_6 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із потерпілою, свідками та понятими, схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі підозрюваний ОСОБА_6 , зможе використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_6 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У випадку засудження ОСОБА_6 , за вчинення тяжкого злочину, до якого може бути застосовано виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Так у ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно врахувати вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з пунктом 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2. ст. 121 КК України.

Європейського суду з прав людини у рішенні «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48 зазначив, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_6 , необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення зокрема, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Більше того, існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 , може незаконно впливати на потерпілу, свідків даного кримінального правопорушення, без дозволу слідчого, прокурора та суду, з метою пошуку роботи, може виїхати з місця постійного проживання, переховуючись при цьому від органів слідства, прокурора, суду та враховуючи те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, внаслідок чого не має соціальних чинників, які б прив`язували його до постійного місця проживання.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , так як такі ним дотримані не будуть.

В свою чергу майновий стан та відсутність будь яких відомостей про наявність в ОСОБА_6 , постійного місця роботи, позбавляють можливості обрати щодо останнього, запобіжний захід у вигляді застави.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 183 КПК України встановлено, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених Кодексів.

Разом з цим, відповідно до ст.183 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи вищевикладене, сторона обвинувачення опираючись на зібрані в ході проведення досудового розслідування докази, вважає за необхідне враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наявні обставини, обрати підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Слідчий, якого підтримав прокурор у судовому засіданні клопотання підтримали, зазначивши, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років та умисний злочин передбачений ч.2 ст. 296 КК України який, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років, що є ризиком того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе втекти та переховуватись від органу досудового розслідування та суду та просили клопотання задоволити та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 просили у задоволенні клопотання слідчого відмовити і застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доводи прокурора та слідчого, які клопотання підтримали, підозрюваного та захисника, які просили у задоволенні клопотання відмовити, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

Так, згідно п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, вчинити інше кримінальне правопорушення, які на даний час не зменшилися.

Суд погоджується з доводами прокурора, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років та умисний злочин передбачений ч.2 ст. 296 КК України який, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років, не має постійної роботи, раніше судимий, усвідомлюючи про неминучість покарання, за вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків та потерпілих, продовжувати здійснювати злочинну діяльність, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Крім того судом приймається до уваги те, що аналіз особистості ОСОБА_6 із зібраних наявних характеризуючих даних, вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів, відсутність соціальної пристосованості у суспільстві, а продовжує здійснювати злочинну діяльність. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 так як такі ним дотримані не будуть.

Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дають підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 виключно у вигляді тримання під вартою.

Згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку,встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.173 КК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Приймаючи до уваги, що підстав, передбачених ч.4 ст.183 КПК України не встановлено, у даному випадку слід визначити розмір застави.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а згідно ч.4 цитованої статті слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, стан його здоров`я, його соціальні зв`язки та поведінку, суд вважає, що ініціатором клопотання та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті і застосування до нього більш м`якого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відтак, суд приходить до переконання, що клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Датою закінчення запобіжного заходу є 09.04.2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і підлягає до негайного виконання органом досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Текст повної Ухвали складено 12.02.2024 року о 10-00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1