Справа № 308/2790/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000086 від 12.06.2023, розпочатому за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про арешт манйа.

Внесене клопотання обґрунтовано таким.

Сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

У період з 16.05.2023 по 02.06.2023 працівниками Закарпатської митниці виявлено 14 фактів надання громадянином ОСОБА_4 документів, що містять неправдиві відомості, під час розмитнення транспортних засобів.

В ході досудового розслідування встановлено, що відносно ОСОБА_4 було складено наступні протоколи за порушення митних правил під час ввезення транспортних засобів на територію України:

- №0500/30500/23 від 16.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0501/30500/23 від 16.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0508/30500/23 від 17.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №050930500/23 від 17.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0511/30500/23 від 18.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0512/30500/23 від 18.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0515/30500/23 від 19.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0516/30500/23 від 19.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0524/30500/23 від 21.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0525/30500/23 від 21.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0533/30500/23 від 23.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0534/30500/23 від 23.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0571/30500/23 від 29.05.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

- №0584/30500/23 від 01.06.2023 за ч. 2 ст. 483 МК України

В ході дізнання встановлено, що на територію України через митні органи були ввезені наступні транспортні засоби:

1) Skoda Octavia VIN: НОМЕР_1

2) Opel Astra VIN: НОМЕР_2

3) Renault Kadjar VIN: НОМЕР_3

4) Citroen Jumper VIN: НОМЕР_4

5) Mercedes-Benz Sprinter VIN: НОМЕР_5

6) Volkswagen Arteon VIN: НОМЕР_6

7) Skoda Superb VIN: НОМЕР_7

8) Volkswagen Passat VIN: НОМЕР_8

9) Skoda Octavia VIN НОМЕР_9

10) Renault Master VIN: НОМЕР_10

11) Volkswagen Touran VIN: НОМЕР_11

12) Volkswagen Passat VIN: НОМЕР_12

13) Nissan X-Trail VIN: НОМЕР_13

14) Renault Trafic VIN: НОМЕР_14

15) Skoda Octavia VIN:

НОМЕР_15 , що вищевказані речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з чим останні визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні зокрема і транспортний засіб Renault Kadjar VIN: НОМЕР_3 державний номерний знак НОМЕР_16 .

Беручи до уваги вищевикладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

У судове засідання прокурор не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, подав заяву про розгляд клопотання без участі.

У судове засідання власник майна не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

Вирішуючи питане клопотання, слідчий суддя виходив із такого.

Вирішуючи подане клопотання про скасування арешту, слідчий суддя виходив із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 1 статті 16 КПК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами частини 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За обставин цього клопотання слідчий суддя з`ясував, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000086 від 12.06.2023, розпочатому за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Передумовою для внесення відомостей до ЄРДР стало виявлення того, що у період з 16.05.2023 по 02.06.2023 працівниками Закарпатської митниці виявлено 14 фактів надання громадянином документів, що містять неправдиві відомості, під час розмитнення транспортних засобів.

Частиною 4 ст. 358 КК України встановлено кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документу.

Автомобіль, про накладення арешту на який просить сторона обвинувачення, визнано речовим доказом згідно з постановою дізнавача від 09.02.2024.

Слідчий суддя зауважує, що транспортний засіб не являється предметом складу згаданого кримінального правопорушення. Крім того, відповідний автомобіль не є знаряддям вчинення даного кримінального правопорушення.

Поряд із цим, слід звернути увагу на те, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Проте з постанови про визнання транспортних засобів речовими доказами не вбачається конкретних мотивів прийнятого рішення щодо його відповідності в даному конкретному випадку автомобіля тим чи іншим ознакам, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Натомість означена постанова, яка обґрунтовує мету накладення арешту, містить формальні посилання на положення ст. 98 КПК України без урахування фактичних обставин цього кримінального провадження.

Вказане позбавляє слідчого суддю можливості встановити, що дійсно відповідний транспортний засіб може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не обмежуючись викладеним, слідчий суддя вказує про те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні розпочато 12.06.2023, складання протоколів про порушення митних правил під час ввезення транспортних засобів, що розслідуються у цьому кримінальному провадженні, мало місце у травні-червні 2023 року, тоді як з клопотанням про накладення арешту сторона обвинувачення звернулася лише 15.02.2024.

Означені обставини, на переконання слідчого судді, мають суттєве значення з точки зору аналізу ризиків, наявність яких є обов`язковою для застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження.

Інакше кажучи, клопотання не містить належного обґрунтування того, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя доходить до переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Керуючись статтями 22, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000086 від 12.06.2023 відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1