Єдиний унікальний номер 448/1412/22
Провадження № 1-кп/448/37/24
В И Р О К

Іменем України

06.02.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі::

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні залу суду м.Мостиська матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування 20.07.2022р. за №0000344, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бровари Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 на початку липня 2022 року, точний день та час досудовим розслідування не встановлено, знаходячись у вагоні метро на станції «Чернігівська» в м.Києві, знайшов бланк довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, який був незаповнений, однак містив підпис голови МСЕК ОСОБА_6 та печатку міжрайонної Зарічної МСЕК Дніпропетровської області, який забрав із собою додому в м.Бровари, вул.Благодатна,33. В подальшому, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. введено воєнний стан, який продовжувався, зокрема, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022р. продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.05.2022р. строком на 90 діб та розпочато мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, маючи умисел на виїзд за межі території України, з метою подальшого особистого використання документу під час перетину державного кордону України, а саме отримання права на виїзд за межі території України та звільнення від обов`язку мобілізації на службу до Збройних Сил України, маючи умисел на підроблення офіційного документа, ОСОБА_3 особисто власноручно вніс до акта огляду медико-соціальної експертної комісії свої анкетні дані та неправдиві відомості щодо серії 12 АВА №057069 від 28.02.2022р., а також завідомо неправдиві відомості про встановлення йому інвалідності III групи, причина інвалідності - трудове каліцтво з ураженням ОРА.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.358 КК України, - підроблення іншого офіційного документу, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою його використання.

13 липня 2022 року о 18 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що довідка до акта огляду МСЕК серії 12 АВА №057069 від 28.02.2022 року видана на його ім`я є підроблена та містить завідомо недостовірні відомості про те, що він являється інвалідом III групи, причина інвалідності- трудове каліцтво з ураженням ОРА, з метою отримання права на виїзд за межі території України відповідно до статті 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995р., як особа яка має встановлену третю групу інвалідності, перебуваючи на території пункту пропуску «Шегині», що по вул.Дружби, 212, с.Шегині Яворівського району Львівської області, використав даний завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надання інспектору прикордонної служби 1-ї категорії 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб сержанту ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті і оголошені прокурором. Пояснив, що дійсно на початку липня 2022 року, їдучи із м.Києва додому, а саме знаходячись у вагоні метро на кінцевій станції в м.Києві, знайшов у файлі бланк довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, який був незаповнений, заповнив його та вирішив спробувати за допомогою вказаного документу перетнути Державний кордон, так як дитині робили операцію. Ствердив, що в мережі Інтернет подивився як необхідно заповнити даний документ та внісши дані про встановлення йому ІІІ групи інвалідності, попрямував в напрямку державного кордону, однак при перевірці працівниками прикордонної служби вказаного документу, останні виявили факт підробки такого. Також обвинувачений вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, зробив відповідні висновки та просить суд суворо його не карати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд при призначенні покарання врахувати, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, вчинив дані правопорушення при збігу тяжких сімейних обставин хвороба дитини, займається волонтерською діяльністю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Прокурор ОСОБА_4 просила суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.4 ст.358 КК України, та призначити покарання з врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасниками кримінального провадження не заявлялись.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, оскільки він вчинив підроблення іншого офіційного документу, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою його використання, а також використав завідомо підроблений документ.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України є кримінальними проступками.

Підхід для визнання вказаної обставини такою, що пом`якшує покарання не повинен бути формальним, у кожному випадку обставини на підтвердження їх наявності мають підлягати ретельній перевірці на відповідність фактичним обставинам справи.

Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, суд повинен керуватися як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.

Також, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 22.03.2018 р. у справі №759/7784/15-к).

Обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень, дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність та вчинив такі кримінальні правопорушення при збігу тяжких сімейних обставин хвороба дитини. Таким чином, суд, приймаючи зазначене, вважає, що за даним кримінальним провадженням обвинувачений щиро розкаявся.

Отже, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається: щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Судом також враховується характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, його (обвинуваченого) стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; його сімейний та матеріальний стан є одружений, працює на тимчасових роботах, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його роль у скоєних кримінальних правопорушеннях та поведінку до і після вчинення таких, - обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень та готовий нести кримінальну відповідальність.

Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Броварського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київській області відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу в межах санкцій ч.1 та ч.4 ст.358 КК України. Саме такий вид покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

З урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, - обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено кримінальні проступки, та майнового стану, судом, у відповідності до вимог ч.2 ст.53 КК України, визначається розмір призначеного покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень, а за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити відповідно до правил, передбачених ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речовий доказ, а саме: довідку до акту огляду МСЕК серії 12 АВА №057069 від 28.02.2022 року, видану на ім`я ОСОБА_3 про присвоєння йому III групи інвалідності, котра зберігається при матеріалах кримінального провадження - слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати по справі за проведення почеркознавчої експертизи слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 12.08.2022 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці, - до 10.10.2022р. Після закінчення цього строку, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до суду не звертався, а тому, як вважає суд, вказаний запобіжний захід припинив свою дію і вважається скасованим. Клопотань стороною обвинувачення щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили заявлено не було та підстав для обрання такого суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, ч.15 ст.615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Речові докази, а саме: довідку до акту огляду МСЕК серії 12 АВА №057069 від 28.02.2022 року, видану на ім`я ОСОБА_3 про присвоєння йому III групи інвалідності, котра зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по справі: за проведення судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/16000-ПЧ від 21.09.2022р. в сумі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 коп. - стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 - не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1