Вирок

Іменем України

12.12.2023 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м .Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0003156 від 25 жовтня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач, Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за злочини, судимість за які у встановленому законом порядку непогашена та не знята, 24.10.2015 близько 18:15 год. перебуваючи позаду готелю «Гетьман», що по вул. Володимира Великого, 54 у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливими спонуканнями, під приводом подальшої купівлі належного потерпілому ОСОБА_5 транспортного засобу (автомобіля) марки «AUDI А6», 1998 року випуску, польської реєстрації з номерним знаком « НОМЕР_1 », сірого кольору, попросив проїхатись за кермом вказаного транспортного засобу та в подальшому скориставшись відсутністю ОСОБА_5 в автомобілі, поїхав в напрямку вул. Кобилиці у м. Львові та коли потерпілий намагався наздогнати свій автомобіль, тримаючись руками за ручку дверей багажника автомобіля, ОСОБА_4 , збільшив швидкість руху, внаслідок чого потерпілий впав на асфальтне покриття, однак жодних тілесних ушкоджень не отримав. Крім цього, в салоні вказаного автомобіля також знаходились грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно до гривні станом на 24.10.2015 становить 90400 грн., 950 євро, що еквівалентно до гривні станом на 24.10.2015 становить 23892 грн. та 180 фунтів стерлінгів, що еквівалентно до гривні станом на 24.10.2015 становить 5760 грн. Протиправним вилученням вказаного транспортного засобу, який на праві власності належить ОСОБА_5 та грошових коштів, які знаходились в даному автомобілі, ОСОБА_4 заподіяно значну матеріальну шкоду потерпілому в розмірі 187 052 грн.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, надав покази, що відповідають пред`явленому обвинуваченню.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи, а судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК Україну, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. по справі № 759/5339/19, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не числиться, раніше судимий.

Відтак суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 289 КК України, а також враховуючи те, що в діях ОСОБА_4 , які полягали у незаконному заволодінні транспортним засобом, не вбачається явної мети одержання матеріальної вигоди від вчиненого, підстав для застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна суд не вбачає.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 засуджений 11.10.2021 року вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 8 місяців. Вирішено призначене вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.06.2021 року покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів, що становить 850 гривень, на підставі ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 КК України, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Так як судом встановлено, що ОСОБА_4 винен у вчиненні інших кримінальних правопорушень, які вчинені ним до постановлення попередніх вироків, тому слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.10.2021 року більш суворим покаранням за даним вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому по даному кримінальному провадженні не обирався.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень та у відповідності до правил, передбачених ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання визначеного вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.10.2021 року, більш суворим покаранням за цим вироком та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з 21 травня 2021 року.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1