ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/1818/23 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1023/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційною скаргою зі зміненими доводами прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, з середньою освітою, яка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

- 19.07.2022 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 345 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки з покладення на нього обов`язків.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Київського районного суду м. Полтави від 19.07.2022, відповідно до якого ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, - виконувати самостійно.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, поширеного на території України, де підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномаштабне вторгнення на територію України з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучу обізнаними про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», 15.06.2022 приблизно о 11 годині, перебуваючи разом з іншою особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 99, коли інша особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження звернула увагу ОСОБА_7 , на полімерний пакет, належний раніше незнайомій їм ОСОБА_8 , який знаходився під столом в кімнаті передачі посилок слідчо-заарештованим ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Саме в той час ОСОБА_7 вступила у злочинну змову з іншою особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, з метою таємного викрадення чужого майна, яке на їх думку, знаходилось всередині вищевказаного полімерного пакету. Після цього, реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_7 , спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з цією особою, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, інша особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає із оточуючих, які знаходилися в приміщенні кімнати передачі посилок слідчо-заарештованим ДУ «Харківський слідчий ізолятор» таємно викрала полімерний пакет зі змістом, що належить ОСОБА_8 , який знаходився під столом, в цей час ОСОБА_7 , діючи в групі з іншою особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, виконуючи покладену на неї роль у вчиненні вказаного злочину, спостерігала за оточенням та діями осіб, які могли завадити здійсненню їх спільної злочинної мети.

Надалі ОСОБА_7 , діючи в групі з іншою особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, разом з викраденим майном покинули приміщення державної установи, а саме кімнату передачі посилок слідчо-заарештованим ДУ «Харківський слідчий ізолятор». Після чого ОСОБА_7 та інша особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, роздивились вміст вказаного полімерного пакету, у якому знаходився золотий ланцюжок вагою 5 грамів, 585 проби та довжиною 52 см., який на момент скоєння злочину знаходився у справному стані, вартістю, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №520М від 26.10.2022, - 6750 грн., яким ОСОБА_7 та інша особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження заволоділи та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 та інша особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, виконали усі необхіднi дii, для доведення до кінця протиправного діяння, спрямованого на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, в подальшому розпорядившись викраденим майном, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_8 збиток на вказану вище суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та у зв`язку із його м`якістю. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Київського районного суду м. Полтави від 19.07.2022, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно вироку (т. 1 а .с. 39-41) фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, який позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також особливостей та обставин його вчинення; особу обвинуваченої, яка не працює, на обліку у наркологічному диспансері та лікаря-психіатра не перебуває, не заміжня, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, раніше судима вироком Київського районного суду м. Полтави від 19.07.2022 за ч. 2 ст. 345 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, офіційно не працевлаштована.Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав повне визнання вини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, за переконанням колегії суддів, що ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі .

Разом з цим, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, позицію потерпілої, яка не заявляла цивільний позов, покарання просила призначити на розсуд суду, враховуючи приведені обставини, тяжкість злочинів, особу обвинуваченої, приймаючи до уваги принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції вважав за можливе застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням.

Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів находить таким, що цілком відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, враховуючи позицію потерпілої, а також роль ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції положення ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є правильними.

Щодо доводів прокурора про застосування ч. 4 ст. 70 КК України судом першої інстанції та ухвалення рішення про самостійне виконання попереднього вироку Київським районним судом м. Полтави від 19.07.2022 року, то колегія суддів погоджується з рішенням суду.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру.

Згідно із правовим висновком щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 754/2749/17 (провадження № 51- 717 км18) коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 378, ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді