В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001242 від 19.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ужгород Закарпатської області, громадянки України, українка за національністю, без освіти, тимчасово непрацюючої, незаміжньої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше судимої,

у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення 24.02.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та востаннє, Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 год. 19.02.2023 строком на 90 діб.

Незважаючи на викладене, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,19 червня 2023 року, близько 11 години, 20 хвилин перебуваючи в приміщенні магазина «Аврора» який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Андрія Палая (Тельмана) буд. №2-г, а саме біля вітрин з товаром, де у останньої виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, здійснила з вітрини крадіжку товарів, а саме : шоколад молочний пористий Миллениум 85г - 5 шт. по 22 грн. 110грн., шоколад молочний Світоч Ексклюзив Чорниця 240г - 4 шт. по 64 грн. 256 грн., ліхтарик ручний на батарейках металевий - 1 шт. по 99грн. - 99 грн., колонка портативна Havit Black - 2 шт. по 299 грн. 598 грн., навушники бездротові - 1 шт. по 399 грн. - 399 грн., бездротові навушники - 2 шт. по 349 грн. - 698 грн., машинка для стрижки волосся - 1 шт. по 299 грн. - 299 грн.

Після чого не розрахувавшись на касі зазначеного магазину за вказаний вище товар,остання вийшла з приміщення магазину «Аврора» з викраденим майном,але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки дії ОСОБА_4 були виявлені та припинені працівниками магазину «Аврора».

Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 , завдала потерпілому у даному кримінальному провадженні ТОВ «Аврора», матеріальних збитків на суму 2459 гривень.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

При роз`ясненні обвинуваченій суті обвинувачення, ОСОБА_4 , повідомила, що їй зрозуміло суть обвинувачення, також зауважила, що визнає себе винною у вчиненому правопорушенні за обставин, наведених у обвинувальному акті, визнала обставини вчинення кримінального правопорушення, підтвердила такі обставини, викладені в обвинувальному акті.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , зазначила, що вину визнає повністю.

Захисник обвинуваченої у судовому засіданні просила врахувати при ухвалення вироку, визнання ОСОБА_4 вини у вчиненому, а також стан здоров`я обвинуваченої, те що на даний час вона вагітна, а також що у неї на утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвами про народження.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим, матеріали справи містять заяву представника потерпілого про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду за його відсутності, претензій до обвинуваченої не мають, цивільний позов не заявляють.

Прокурор просив визнати обвинувачену винною у вчиненні інкримінованого їй діяння та призначити покарання згідно чинного законодавства.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки прокурор та обвинувачена не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачена визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, представник потерпілого скористався своїм правом та подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Оскільки обвинувачена, ОСОБА_4 , повністю визнала свою вину в інкримінованому їй органом досудового розслідування злочині, погодилася з кваліфікацією вчинених нею діянь, та учасники судового провадження не заперечили щодо встановлених фактичних обставин, тому суд, на підставі ч. 3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин справи, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

Суд оцінює, що обвинувачена ОСОБА_4 , у судовому засіданні не заперечувала щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, вказуючи, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності її вини у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15-ч. 4 ст. 185 КК України, у суду не має. Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При цьому, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 15-ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану є правильною. Крім того, суд також не знайшов підстав ставити під сумнів обставини за яких ОСОБА_4 , згідно з її показаннями у судовому засіданні, учинила кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , вироком суду від 28.09.2023 року (справа №308/8016/23) за сукупність злочинів засуджена до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У судовому засіданні сторони кримінального провадження просили врахувати, що обвинувачена на даний час затримана та перебуває в УВП №9, була затримана 16.11.2023 року у зв`язку з виконанням вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2023 року.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, у вчиненому щиро каялась, засудила свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування активно сприяла розкриттю вчиненого кримінального правопорушення, визнавала свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінальних правопорушень та осуд своєї поведінки), активне сприяння розкриттю злочинів.

Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. п. 31 Рішення Sadocha v. Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; ураховує пом`якшуючі обставину, якими визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, суму матеріальних збитків, завданих потерпілій особі 2459 грн.; викрадене майно було повернуто потерпілому, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, потерпіла сторона не заявляла претензій матеріального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, не працевлаштована, є особою, молодою за віком, являється матір`ю чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється вагітною на момент ухвалення вироку.

Також суд враховує, що хоча обвинувачена і вчинила кримінальне правопорушення під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території м. Ужгород Закарпатської області, поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілою не являються особа, постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особа, яка переміщуються у більш безпечні регіони України, кримінальні правопорушення не вчинені щодо їх майна або щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачена, вчиняючи кримінальні правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мала наміру скористатися умовами воєнного стану.

Зазначене з урахуванням особи винної істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч. 2 ст. 15-ч. 4 ст. 185 КК України, а тому суд приходить до висновку, що призначення винній навіть мінімального покарання в межах санкції статті ч. 2 ст. 15-ч. 4 ст. 185 КК України буде явно несправедливим, а тому зазначене відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 статті 186 КК України.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі помякшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі, яке на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 15-ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місці.

Оцінюючи всі вищезазначені обставини щодо скоєних злочину у їх сукупності, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, суд вважає, що розмір покарання ОСОБА_4 , за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, з урахуванням статті 69 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої та вважає, що лише таке покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення злочинів як нею самою, так і іншими особами.

Таке покарання, на переконання суду, є не лише співмірним протиправному діянню, а й необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів та запобігатиме вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Разом з цим, відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2023 ОСОБА_4 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України за яке призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; ч.3 ст. 357 КК України за яке призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; за ч. 4 ст. 186 КК України за ке із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Дааний вирок набрав законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні вчинене нею до постановлення попереднього вироку від 28.09.2023, при призначенні покарання застосовується ст. 70 ч.4 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 378 КПК України передбачено, що, за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.

Виходячи із загальних засад кримінального судочинства, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, ці правила можуть бути застосовані й при вирішенні питання про взяття особи під варту.

Відповідно до Законів України "Про охорону дитинства", "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", "Про соціальні послуги" і "Про соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю", а також згідно п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, безпосереднє ведення справ та координація діяльності щодо забезпечення захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

Під час судового розгляду судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не одружена, являється матір`ю 4-х малолітніх дітей, а саме: - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.08.2019 року; - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.11.2017 року; - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.10.2013 року; - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 26.01.2022 року. Мати обвинуваченої ОСОБА_10 померла (згідно наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 378 КПК України, за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.

Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2023 року по справі № 308/8016/23 судом було порушено перед виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області як органом опіки та піклування питання про необхідність влаштування чи встановлення опіки щодо малолітніх дітей обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з ухваленням вироку Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 28.09.2023 року, яким одинока мати ОСОБА_4 визнана винною за ч.4 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357 Кримінального кодексу України з призначенням остаточного покарання у виді 4 -х років позбавлення волі.

Таким чином, існують всі підстави для звернення до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області як органу опіки та піклування з вимогою щодо вжиття заходів по влаштуванню чи встановленні опіки по відношенню до чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_4 , яка є одинокою матір`ю, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з ухваленням обвинувального вироку з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськоайонного суду Закарпатської області від 19.06.2023 року, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого закінчився. Клопотань про обрання такого не подавалось.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати у експертизи у кримінальному провадженні не проводились.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст.185 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання призначеного за даним вироком, покарання за вироком Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 28.09.2023, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати із дня фактичного затримання, а саме із 16.11.2023 року.

Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

Речові докази: шоколад молочний пористий Миллениум 85г - 5 шт; шоколад молочний Світоч Ексклюзив Чорниця 240г - 4 шт.; ліхтарик ручний на батарейках металевий в к-сті - 1 шт.; колонка портативна Havit Black - 2 шт.; навушники бездротові, марки «Wireless TVS»- - 1 шт.; бездротові навушники, марки «Wireless TVS» - 2 шт.; машинка для стрижки волосся, бритва триммер, марки «Geemy» в к-сті 1 шт., які повернуто під розписку на відповідальне зберігання гр. ОСОБА_11 , вважати повернутими потерпілому. Оптичний диск AXENT CD - R, який поміщено до паперового конверта по кримінального провадженню №0001242, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради Закарпатської області як орган опіки та піклування вжити заходів щодо встановлення обставин та умов проживання, матеріального та духовного розвиту, влаштування чи встановлення опіки щодо малолітніх дітей обвинуваченої ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з ухваленням вироку Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 24.11.2023 року, яким одинока мати ОСОБА_4 , визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15-ч.4 ст. 185 КК України, з призначенням відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України остаточного покарання у виді 4 -х років 2 місяців позбавлення волі.

Копію вироку направити до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області як органу опіки та піклування для виконання. Про виконання вироку у частині що стосується малолітніх дітей засудженої ОСОБА_4 , повідомити Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1