Справа № 132/281/21
Провадження №11-кп/801/958/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 26.06.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2020 року за № 0000349 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Дорожнє Вінницького району Вінницької області, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, маючої на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, офіційно непрацевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 26.06.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 194 КК України скасувати, визнати невинуватою ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 194 КК України у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення та виправдати.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що всі допитані в судовому засіданні свідки давали покази, що не бачили хто саме підпалив солому потерпілої, в матеріалах кримінального провадження відсутні письмові докази, котрі підтверджують, яка реальна кількість тюків знаходилась на будинковолодінні ОСОБА_9 під час пожежі.

Крім того, суд посилався на доказ протокол проведення слідчого експерименту від 24.12.2020 року, однак вказаний доказ є неналежним та недопустимим, суперечить вимогам ст.85, 86 КПК України, оскільки під час проведення слідчого експерименту слідчим було порушено право ОСОБА_7 на захист.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 26.06.2023 року ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 79 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши засудженій іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 26 червня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 687 від 17.09.2020 року у розмірі 490грн.35коп., та висновку судової пожежно-технічної експертизи № 79 від 16.12.2020 року у розмірі 6538грн.00коп., а всього 7028грн.35коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 шкоду завдану внаслідок знищення майна у розмірі 7399грн.91коп.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Згідно вироку суду обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачена ОСОБА_7 11.08.2020 року о 23 год.00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та будучи у неприязних відносинах із ОСОБА_9 , маючи умисел на знищення чужого майна шляхом підпалу, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, підійшла до частково неогородженої території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , куди зайшла, та за допомогою заздалегідь підготовлених сірників, скоїла підпал одного тюка соломи ячменю, внаслідок чого було знищено вогнем 427 тюків соломи ячменю. Згідно висновку судової пожежно-технічної експертизи № 79 від 16.12.2020 року, причиною виникнення пожежі, яка сталася в ніч з 11.08.2020 року на 12.08.2020 року було занесення стороннього джерела запалювання на горючі матеріали (солома). Осередок виникнення пожежі знаходився на території домоволодіння в місці розташування тюків з соломою. Найбільш ймовірним джерелом запалювання могла бути дія відкритого джерела запалювання у вигляді полум`я сірника, запальнички або іншого подібного за потужністю джерела запалювання. Пожежа розповсюджувалася по горючим матеріалам (солома, тощо). Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 687 від 17.09.2020 року, вартість одного тюка соломи ячменю становила 17грн.33коп. Таким чином, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 завдала ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 7399грн.91коп.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст.94 цього Кодексу. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Перевіривши вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 194 КК України такими, що ґрунтуються відповідно до вимог ст.94 КПК України на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 викладає доводи щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.194 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції вимоги захисника ОСОБА_6 є безпідставними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо ОСОБА_7 належним чином оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв рішення щодо доведеності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України у діях обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме умисне знищення чужого майна вчинене шляхом підпалу.

Знищення чужого майна це доведення майна до повної непридатності, що унеможливлює його використання за призначенням і призводить до втрати споживчих властивостей та економічної цінності або до повного припинення існування (при цьому втрачені майном властивості не можуть бути відновлені).

Знищення чужого майна може бути здійснено у будь-який спосіб. При цьому умисне знищення майна шляхом підпалу, утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч. 2 ст. 194 КК України.

Суд прийняв до уваги покази ОСОБА_7 , яка вину не визнала, пояснивши, що до підпалу тюків соломи ячменю, належного ОСОБА_9 , які знаходились на території домоволодіння останньої, вона не має жодного відношення, підпал не вчиняла.

Суд під час судового розгляду досліджував сукупність доказів, проаналізував та оцінив вірно позицію обвинуваченої ОСОБА_7 , як тактику захисту обрану обвинуваченою та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду була допитана потерпіла ОСОБА_9 , яка звернула увагу на те, що вона на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зберігала тюки соломи ячменю. 11.08.2020 року близько 23год.00 хв. їй зателефонувала сусідка ОСОБА_10 , яка повідомила про горіння цих тюків соломи. Викликавши пожежну службу та поліцію, повідомила їм, що у підпалі підозрює ОСОБА_7 , з якою вона тривалий час перебуває у неприязних відносинах, та яка неодноразово погрожувала їй підпалити вказану солому. ОСОБА_7 цей факт визнала, заявивши на вулиці, прилюдно, що краще б підпалила її житловий будинок, а не солому. При цьому, ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, ознаки якого були наявні візуально. В подальшому від сусідки ОСОБА_10 їй стало відомо, що остання була свідком того, що ОСОБА_7 перед загорянням соломи, безпосередньо направлялась в місце її розташування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує на те, що жоден свідок не був очевидцем підпалу обвинуваченою соломи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 пояснювала, що територія домоволодіння ОСОБА_9 , на якій зберігались тюки з соломою, розташована навпроти її подвір`я, приблизно на відстані чотирьох метрів, яка повністю проглядається. 11.08.2020 року у пізній вечірній час, перед тим як зайти до свого будинку, побачила ОСОБА_7 , яка, рухаючись по вулиці, направлялась в сторону домоволодіння ОСОБА_9 , а саме до місця розташування тюків із соломою. Зайшовши до свого будинку, через пару хвилин, вона почула тріскіт, вийшовши на вулицю, побачила, що горить солома та біжить ОСОБА_7 . Побачивши це, вона зателефонувала до ОСОБА_9 , якій повідомила про пожежу. Після приїзду пожежної служби та поліції, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на вулиці відбувся словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 прилюдно заявила, що краще б підпалила житловий будинок ОСОБА_9 , а не солому. Візуально, з розмови та поведінки ОСОБА_7 , вона помітила та зрозуміла, що остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомляв, що, обіймаючи посаду ДОП відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, обслуговував село Нападівка Хмільницького (бувшого Калинівського) району Вінницької області, в якому в ніч з 11.08.2020 року на 12.08.2020 року, сталася пожежа на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 , внаслідок чого було знищено 427 тюків соломи ячменю. ОСОБА_9 йому повідомила, що підпалити солому могла лише ОСОБА_7 , яка неодноразово погрожувала їй зробити це. Під час розмови з ОСОБА_7 , вона йому повідомила, що 11.08.2020 року у вечірній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішила спалити тюки соломи ячменю, належні ОСОБА_9 , через наявність неприязних відносин з останньою, та бажання нашкодити їй цим. З цією метою, вона взявши вдома сірники, направилась до тюків соломи, які підпалила, після чого, втекла додому. Також, під час спілкування зі свідком ОСОБА_10 , йому стало відомо, що остання бачила ОСОБА_7 , яка перед загорянням соломи, безпосередньо направлялась в місце її розташування.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомляв, що був запрошений працівниками поліції в якості понятого, для участі в слідчому експерименті за участі підозрюваної ОСОБА_7 , яка під час його проведення розказала присутнім про обставини вчиненого нею підпалу тюків соломи, що знаходились на території домоволодіння ОСОБА_9 , та показала, яким чином цей підпал вчинила. По завершенні слідчого експерименту, був складений протокол, в якому викладені відомості, які він підтверджує.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомляв, що, будучи старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, здійснював відповідне досудове розслідування кримінального провадження за фактом підпалу тюків соломи ячменю, належних ОСОБА_9 , яка при зверненні до органу поліції вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка могла вчинити цей підпал. В ході проведення досудового розслідування, ОСОБА_7 спочатку в своїх письмових пояснень, а вподальшому під час допиту в якості підозрюваної особи та проведення слідчого експерименту за її участі послідовно зазначала, що тривалий час перебувала у неприязних відносинах з ОСОБА_9 , через що вирішила їй нашкодити, шляхом підпалу її тюків соломи. Так, 11.08.2020 року у вечірню пору доби, вона перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяла з дому сірники, підійшла до тюків соломи, належних ОСОБА_9 , підпалила один тюк соломи, після чого втекла.

З аналізу показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 випливає те, що саме обвинувачена здійснила підпал соломи, яка належить потерпілій ОСОБА_9 , оскільки сама в присутності вказаних свідків зазначала, що має неприязні стосунки з потерпілою і бажала їй нашкоди, висловлювала жаль з приводу того, що не підпалила будинок потерпілої,а тільки належну їй солому.

Суд першої інстанції перевірив з точки зору належності, допустимості й достовірності досліджені під час судового розгляду докази, а саме:

- звіт про причину виникнення пожежі та акт про пожежу, складеними 11.08.2020 року фахівцем сектору забезпечення заходів з попередження НС у Калинівському районі ГУ ДСНС України у Вінницькій області лейтенантом служби цивільного захисту ОСОБА_14 , згідно яких ймовірною причиною пожежі, яка виникла на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_9 , внаслідок якої було знищено 427 тюки соломи ячменю, є підпал (занесення стороннього джерела запалювання з ознаками спеціальної підготовки);

- протокол огляду, складений 18.08.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , з ілюстрованими фототаблицями, які є невід`ємними додатками до протоколу, згідно яких була оглянута територія домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , на якій виявлено та зафіксовано місце з ознаками горіння та рештками обпаленої соломи;

- висновок експерта від 17.09.2020 року № 687, згідно якого ринкова вартість одного тюка ячменю вагою 25кг. могла становити 17грн.33коп.;

- висновок експерта від 16.12.2020 року № 79, згідно якого причиною виникнення пожежі, яка сталася в ніч з 11.08.2020 року на 12.08.2020 року було занесення стороннього джерела запалювання на горючі матеріали (солома). Осередок виникнення пожежі знаходився на території домоволодіння в місці розташування тюків з соломою. Найбільш ймовірним джерелом запалювання могла бути дія відкритого джерела запалювання у вигляді полум`я сірника, запальнички, або іншого подібного за потужністю джерела запалювання. Пожежа розповсюджувалась по горючим матеріалам (солома тощо);

- протокол проведення слідчого експерименту, складений 24.12.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , з ілюстрованими фототаблицями, які є невід`ємними додатками до протоколу, згідно яких ОСОБА_7 повідомила, що у неї з ОСОБА_9 існують тривалі неприязні відносини, через які, вона 11.08.2020 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяла вдома сірники, та підійшла з ними до домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де за їх допомогою

Захисник виклала доводи щодо визнання неналежним та недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 24.12.2020 року за участі обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки було порушено її право на захист.

Судом перевірено дотримання вимог ст. 85, ст. 86 КПК України та протокол слідчого експерименту від 24.12.2020 року визнано належним та допустим доказом, свої висновки суд детально виклав у вироку, з посиланням на кримінальне процесуальне законодавство та усталену практику Верховного Суду.

З цими висновками погоджується і колегія суддів, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17, яким обґрунтовується прийняте рішення колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у постанові від 17.03.2021 у справі № 761/10306/15-к, за якими показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

В даному випадку, в ході слідчого експерименту, що 24.12.2020 року обвинувачена ОСОБА_7 в деталях розповіла та відтворила на місці події, як саме вона 11.08.2020 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяла вдома сірники, та підійшла з ними до домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де за їх допомогою підпалила один тюк соломи ячменю, після загоряння якого, втекла додому.

Суд дослідив протокол слідчого експерименту та встановив, що до початку даної слідчої дії підозрюваній ОСОБА_7 були роз`яснені її права, про що свідчить її особистий підпис у протоколі, а відтак вона була обізнана з правом мовчати і не свідчити проти себе, а також з відповідними правами під час участі у цій слідчій дії та наслідками участі у ній, включаючи вірогідне використання її показань під час слідчого експерименту у якості доказу.

При проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 застосовувались технічні засоби фіксації, зокрема фотографування, знімки якого відображені в ілюстрованих таблицях до протоколу, згідно яких підозрювана ОСОБА_7 вказує про спосіб та обставини підпалу тюків соломи ячменю, що знаходились на частково неогородженій території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіривши дотримання вимог КПК України під час проведення слідчого експерименту суд першої інстанції дав оцінку тому, що зміна в судовому засіданні показань не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів (постанова Верховного Суду від 27.02.2023 року у справі №200/9992/16-к (провадження № 51-1866км22).

При цьому, суд першої інстанції вказав, що у даному кримінальному провадженні результати слідчого експерименту із підозрюваною ОСОБА_7 не є вирішальними для висновку про винуватість обвинуваченої, а позасудові показання підозрюваної ОСОБА_7 , дані під час проведення за її участі слідчого експерименту, не мають суттєвого значення для встановлення факту та обставин вчинення даного кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що під час надання пояснень та показів, а також проведення слідчого експерименту, слідчим було порушено її право на захист, а показання вона надавала під психологічним тиском з боку працівників поліції суд визнав необґрунтованими.

Доводи сторони захисту щодо незабезпечення ОСОБА_7 під час слідчого експерименту належного та ефективного захисту були ретельно перевірені судом першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, забезпечення права на захист це правове положення, згідно з яким посадові особи, які здійснюють кримінальне провадження, зобов`язані забезпечити підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому сукупність процесуальних прав, завдяки яким вони отримують можливість захищатися передбаченими законом способами від підозри чи обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення слідчого експерименту, обвинуваченій ОСОБА_7 роз`яснено право на отримання кваліфікованої правової допомоги, обравши собі захисника або шляхом призначення захисника безоплатно за рахунок держави, що підтверджується протокол роз`яснення права на захист від 24.12.2020 року.

Однак, згідно вказаного протоколу ОСОБА_7 власноручно засвідчила своїм підписом, що захисника мати не бажає, що не пов`язано із її матеріальним становищем, а є власним її волевиявленням.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 крім загальних тверджень про здійснення тиску зокрема під час слідчого експерименту не повідомляла будь-яких фактичних обставин поганого поводження з нею, її посилання не містили достатньої інформації, будь-яких зауважень чи скарг про те, що під час проведення слідчих дій відносно ОСОБА_7 здійснювався психологічний тиск матеріали кримінального провадження не містять, на думку суду апеляційної інстанції суд першої інстанції вірно керувався при прийнятті рішення щодо твердження ОСОБА_7 правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 (провадження № 51-4935км19); від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 (провадження №51-5690км19); від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 (провадження № 51-1539км20); від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к (провадження № 51-2904км18), оцінив її показання, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та дійшов висновку, що доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про вчинення відносно неї неправомірних дій зі сторони працівників поліції є бездоказові.

ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої (розшукової) дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтоване роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту.

Під час судового розгляду також судом дано належу оцінку доводам обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника щодо недопустимості показів свідка ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні повідомляла виключно ті факти та обставини, очевидцем яких була безпосередньо.

З висновком суду щодо показів свідка ОСОБА_10 суд апеляційної існтанції погоджується.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що відсутні письмові докази, котрі підтверджують реальну кількість тюків соломи, які знаходились на території будинковолодіння ОСОБА_9 під час пожежі є безпідставними .

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 пояснювала, що на території її домоволодіння знаходилося саме 427 тюків соломи ячменю, її пояснення знайшли підтвердження у показах свідка ОСОБА_11 .

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 194 КК України, суд першої інстанції врахував, що вказана кількість тюків соломи ні обвинуваченою, ні захисником не ставилася під сумів під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, те, що обов`язковою характеристикою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є не наслідки (шкода у великих розмірах), а саме діяння (спосіб вчинення), оскільки воно в цьому випадку має більшу суспільну небезпеку порівняно зі шкодою у великих розмірах.

Наведене узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року (провадження № 51-1581км18).

Сукупність показів обвинуваченої, потерпілої, свідків, доказів досліджених та проаналізованих судом першої та апеляційної інстанції з точки зору достатності та взаємозв`язку стала підставою для прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.194 КК України, тобто за умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

З висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 погоджується суд апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо визнання невинуватою ОСОБА_7 за ч.2 ст. 194 КК України у звязку з недоведеністю складу кримінального правопорушення суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. 50, ст. 65 КК України, визначив покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції має бути залишений без зміни, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405,407, 409,413,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 26.06.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 194 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3