УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 177/146/22

провадження № 51 - 6542 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001273 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середне-Водяне Рахівський район, Закарпатська область, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку, 22 жовтня 2021 року приблизно о 23:20 год. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на асфальтованому майданчику біля торговельних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті розпочалася сварка.

Під час якої, ОСОБА_5 , діючи з мотивів спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, приблизно о 23:21 год. 22 жовтня 2021 року умисно, зі значною силою, завдав потерпілому ОСОБА_6 одного удару правою взутою ногою в ліву ділянку голови. Від отриманого удару ОСОБА_6 впав спиною на асфальтований майданчик.

Відразу ж після цього, ОСОБА_5 швидко підійшов зі сторони обличчя до лежачого потерпілого ОСОБА_6 та зі значною силою завдав останньому одного удару правою взутою ногою в ліву ділянку голови, а потім схопив потерпілого ОСОБА_6 руками за одяг та підвів його на ноги. Потерпілий в результаті отриманої тяжкої травми голови не зміг устояти на ногах та опустившись на коліна, впав тулубом на поверхню вказаного асфальтового майданчику та втратив свідомість.

Цим часом, ОСОБА_5 сів за кермо власного автомобілю «Mercedes-Benz W123», днз НОМЕР_1 та використовуючи цей транспортний засіб як знаряддя злочину, привів керований ним автомобіль у задній рух та цілеспрямовано, змінивши рух транспортного засобу вперед, спрямував керований ним автомобіль «Mercedes-Benz W123» днз НОМЕР_1 на потерпілого ОСОБА_6 , чим умисно здійснив переїзд потерпілого переднім лівим колесом керованого ним автомобілю в області тулубу та правої нижньої кінцівки. Надалі, ОСОБА_5 привів керований ним автомобіль «Mercedes-Benz W123» днз НОМЕР_1 у задній рух, та повторно тим же переднім лівим колесом автомобіля, що рухався у задньому напрямку, здійснив зворотній переїзд по тілу потерпілого ОСОБА_6 в області тулубу та правої нижньої кінцівки.

Після цього, ОСОБА_5 , припинивши свої протиправні дії, покинув місце злочину.

У результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 27 липня 2023 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишив без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково. Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року змінив у частині вирішення питання долі речових доказів. Речовий доказ - автомобіль «Mercedes-Benz W123» сірого кольору днз НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та ключами від замку запалювання повернув законному володільцю ОСОБА_9 . У решті вирок залишив без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування вищевказаних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:

? винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом;

? ОСОБА_5 свою вину визнав частково, оскільки не вчиняв наїзду автомобілем на потерпілого, що підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження;

? свідок ОСОБА_10 надав не правдиві показання та при проведенні слідчого експерименту з цим свідком на місці події завчасно був розміщений манекен;

? під час досудового слідства не була оглянута одежа потерпілого та не встановлено чи були на ній сліди від автомобіля;

? не враховано, що потерпілий міг залишити сліди власної крові на автомобілі перед бійкою з ОСОБА_5 .

Також, не погоджуючись із судовими рішеннями, наголошує, що:

? всупереч висновкам суду першої інстанції, у діях ОСОБА_5 був невизначений умисел;

? місцевий суд допустив порушення ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та був упереджений, оскільки докази з боку сторони захисту не приймалися;

? апеляційний суд, на порушення вимог ст. 100 КПК України, повернув речовий доказ (автомобіль), не володільцю, а його власнику;

? рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги сторони захисту, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що ?винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом.

На обґрунтування своїх доводів захисник зокрема посилається на те, що ? ОСОБА_5 свою вину визнав частково, оскільки не вчиняв наїзду автомобілем на потерпілого, що також підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження. Свідок ОСОБА_10 надав не правдиві показання. Також, не враховано, що потерпілий міг залишити сліди власної крові на автомобілі перед бійкою з ОСОБА_5 . Всупереч висновкам суду першої інстанції, у діях ОСОБА_5 був невизначений умисел.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Колегія суддів уважає, що в цьому кримінальному провадженні винуватість ОСОБА_5 доведено поза розумним сумнівом з огляду на таке.

Так, у своїх рішеннях Верховний Суд також неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19; від 20 жовтня 2021 року у справі № 759/14119/17).

За результатами апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції, дійшов переконання, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, наведених у вироку, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 23 жовтня 2021 року, відповідно до якого оглянуто асфальтовану ділянку місцевості, розташовану біля продуктового магазину «Продукти» по вул. Миру, 8 у с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області; даними протоколу огляду місця події від 23 жовтня 2021 року, відповідно до якого проведено огляд транспортного засобу марки «Mercedes-Benz W123» сірого кольору днз НОМЕР_1 , який знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_1 , за згодою ОСОБА_5 та ОСОБА_19 . В ході огляду на поверхні лівого переднього крила та зовнішній поверхні водійської двері виявлено сліди РБК, та вилучено змиви; висновком судово-біологічної експертизи № СЕ-19/108-21/13246-БД від 19 листопада 2021 року, згідно з яким на фрагментах марлі зі змивами, які вилучені з автомобіля ОСОБА_5 під час огляду, встановлено наявність слідів крові людини, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 ; даними протоколу огляду від 29 жовтня 2021 року, відповідно до якого слідчим здійснено огляд DVDдиску, наданого з Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 24 жовтня 2021 року, під час проведення якого свідок розповів та показав як саме наносився удар ногою водієм автомобіля в область голови іншого чоловіка, та в якому положенні знаходився потерпілий після удару; даними протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_10 від 24 жовтня 2021 року та 12 січня 2022 року, під час проведення яких свідок розповів та показав як саме відбувалися події 22 жовтня 2021 року близько 24:00 год біля кіосків по вул. Миру; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 від 23 грудня 2021 року, під час проведення якого обвинувачений розповів та показав як відбулась бійка із потерпілим; висновками судово-медичних експертиз № 2516 від 18 листопада 2021 року, № 2516/1 від 16 листопада 2021 року, № 1584 від 25 жовтня 2021 року; висновками додаткових судово-медичних експертиз № 2516/2 та № 2516/3 від 06 та 14 січня 2022 року.

Так, допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. При цьому ОСОБА_5 факт наїзду на потерпілого за допомогою автомобіля не визнав.

Разом з тим, як убачається із оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, цей суд визнав обґрунтування сторони захисту в цій частині безпідставними, оскільки вони спростовуються доказами по справі.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання, що він був очевидцем як обвинувачений скоїв наїзд на потерпілого автомобілем. Зазначені обставини свідок вказував також під час проведення слідчого експерименту за його участю, під час якого він, зокрема, уточнив механізм переїзду потерпілого автомобілем ОСОБА_5 .

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

За змістом ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Разом із тим, показання свідка ОСОБА_10 , надані місцевому суду під присягою, отримані в судовому засіданні відповідно до вимог КПК України, є логічними та послідовними, не викликають жодних сумнівів та підтверджуються іншими доказами.

При цьому колегія суддів також враховує, що сторона захисту, реалізуючи свої права відповідно до приписів статей 22, 26 КПК України, не була позбавлена можливості звертатися до правоохоронних органів із заявами з приводу надання завідомо неправдивих показань свідком. Між тим, подана захисником касаційна скарга та оскаржувані судові рішення не містять інформації про притягнення зазначеного свідка до кримінальної відповідальності за неправдиві показання або звернення сторони захисту з цього приводу до правоохоронних органів. Інших підстав для визнання недопустимими доказами показання свідка сторона захисту не наводить.

Водночас, варто зауважити, що, як зазначили суди в оскаржуваних рішеннях, вказані показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються з даними відеозапису з камери відеоспостереження, яка фіксує зміну положення світла фар під час руху, а також зміну напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , а саме відображає рух автомобіля вперед лівіше, що слідує з переміщення світла фар, потім назад і лише потім останнім виконувався маневр повороту праворуч і об`їзд потерпілого.

При цьому місцевий суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 вказував на інший механізм руху його автомобіля, а саме рух рівно назад на один метр та поворот ліворуч, що не узгоджується ні з показаннями свідка ОСОБА_10 , ні з даними відеозапису з камери відеоспостереження, ні з механізмом руху про який він вказував під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Крім цього, відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 2516 та № 2516/1 від 18 та 16 листопада 2021 року, при дослідженні трупа ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок. Ушкодження в області тулуба та кінцівок виникли від дії тупих твердих предметів, що діяли з великою силою(кінетичною енергією сплину) у вказані області за механізмом удару, стиснення, деформації вигину та відповідають наступному різновиду дорожньої травми - наїзду колесами автомобіля на тулуб та праву нижню кінцівку потерпілого.

Суди також встановили, що під час огляду автомобіля «Mercedes-Benz W123» сірого кольору днз НОМЕР_1 23 жовтня 2021 року на поверхні лівого переднього крила та зовнішній поверхні дверей з боку водія виявлено сліди крові потерпілого, та дійшли висновку, що вказане безумовно свідчить про переїзд потерпілого автомобілем ОСОБА_5 , оскільки, відповідно до показань обвинуваченого та свідків, бійка відбулася за 2-3 метри від автомобіля, де й залишався лежати потерпілий, що виключає можливість потрапляння крові потерпілого на автомобіль у ході бійки.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом».

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду.

?Доводи щодо того, що місцевий суд допустив порушення ст. 94 КПК України та був упереджений.

Як убачається із поданої касаційної скарги, захисник посилається на те, що місцевий суд був упереджений, оскільки докази з боку сторони захисту не приймалися, зокрема цей суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо додаткового допиту свідка ОСОБА_20 .

Так, право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес щодо результату розгляду справи, конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.

У кримінальному процесуальному законодавстві України закріплено інститут відводу, самовідводу, який передбачає інструменти для усунення упередженого судді від здійснення судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень.

До обставин, що виключають участь судді (слідчого судді) в кримінальному провадженні та забезпечують неупередженість суддів відноситься така підстава для самовідводу, відводу, як наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

Разом з тим, Суд звертає увагу, що сама по собі відмова суду у задоволенні клопотання сторони захисту не може викликати сумнів у неупередженості суду та слугувати підставою для відводу судді.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів касаційної скарги, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 100 КПК України, повернув речовий доказ, а саме автомобіль, його власнику, а не володільцю.

Так, Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України, під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Зокрема, як убачається з оскаржуваних судових рішень, судами було встановлено, що автомобіль «Mercedes-Benz W123» сірого кольору днз НОМЕР_1 , який визнаний знаряддям вчинення кримінального правопорушення, належить на праві власності ОСОБА_9 .

Також, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що прокурором в суді не було доведено, що ОСОБА_9 була обізнана про злочинне використання ОСОБА_5 належного їй автомобіля.

Таким чином, встановивши, що автомобіль «Mercedes-Benz W123» днз НОМЕР_1 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_9 , яка не знала про незаконне його використання, суд апеляційної інстанції дійшов слушного висновку про повернення вказаного автомобіля власнику (законному володільцю), саме ОСОБА_9 .

У зв`язку з цим доводи захисника в цій частині є безпідставними.

Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3