Провадження № 1-кп/554/60/2023
У Х В А Л А

13 листопада 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захзисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Полтаві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000613 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, освіта середня, судимого

09 грудня 2020 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Октябрського районного суду м. Полтави перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , в обґрунтування якого вказала, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу, на цей час не зникли та не зменшилися. Посилалася на поведінку та особу обвинуваченого та вважала, що є всі підстави, що останній може ухилитися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, впливати на свідків в кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим, а ризики прокурором не доведеними.

Обвинувачений ОСОБА_5 повність підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в ст. 178 КПК України.

Зокрема, необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри обвинуваченої в цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі розгляду кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання за вчинене, враховуючи що судовий розгляд в кримінальному провадженні не завершено та обвинувачений ОСОБА_5 вже вдавався до дій, які свідчили про його намагання ухилитися від суду, шляхом неявки в судові засідання протягом тривалого часу, в зв`язку з чим був оголошений його розшук.

Крім того, суд приймає до уваги доводи прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свівдків в кримінальному провадженні, внаслідок чого останні можуть змінити свої показання, а також ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, з огляду на характеристику особи останнього, який є непрацевлаштованим, розлученим, не має сталих соціальних зв`язків, має незняту та непогашену у визначеному законом порядку судимість, обвинувачуються у вчиненні умисного злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а припинення його протиправної діяльності стало наслідком діяльності правоохоронних органів і не було наслідком добровільного волевиявлення останнього.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти доведеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а отже суд не знаходить підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з мотивів, наведених прокурором, зважаючи при цьому, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу щодо останнього не зникли та продовжують існувати й на цей час, так як сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції, на думку суду, не міг змінити його настільки, що зникла суспільна небезпечність вчиненого діяння або змінились обставини, які б виключали можливість повторення вчинення ним аналогічних дій.

На підставі викладеного, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому суд враховує, що відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину визначається в таких межах, від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, суд враховує практику ЄСПЛ, яка є джерелом права в Україні, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі Мангурас проти Іспанії Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з вимог ст. ст. 178 і 182 КПК України, з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2023 року складає 2684 грн, враховуючи характеристику особи обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість вчиненого, ступінь небезпеки кримінального правопорушення для суспільства, а також соціальний і майновий стан обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність визначити обвинуваченому заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн, вважаючи, що внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обрання обвинуваченого ОСОБА_5 з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 січня 2024 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави, обвинуваченого з-під варти - звільнити.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого наступні обовязки: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі України без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до вимог ст. 182 КПК України, в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде внесена в дохід держави та зарахована до Державного бюджету України.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п?яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено о 17 годині 13 листопада 2023 року.

Суддя ОСОБА_6