№642/4646/23
№ 1-кс/642/3528/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , винесене в кримінальному провадженні за №0000083 від 02.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, про арешт майна -

В С Т А Н О В И В :

до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання..

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000083 від 02.07.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

Як зазначено у клопотанні, у ході досудового розслідування встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора Печенізької районної державної реєстрації Харківської області ОСОБА_4 від 23.12.2020 під №55884520 за Багатогалузевою Приватною Фірма «Монада» (далі - БПФ «Монада»), за результатами розгляду заяви директора вказаної юридичної особи - ОСОБА_5 , зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м., по вул. Кандаурова,12 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 39874655).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також долучених державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно «скан-копій» документів, вказане рішення державного реєстратора під індексним №55884520 прийняте на підставі довідки та технічного паспорту, виданих 09.12.2020 під №1992 Архітектурно-Конструкторським Бюро «Модус», за відсутності правовстановлюючих документів як на нерухоме майно, так і на земельну ділянку під цим майном.

У подальшому приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 посвідчено договір купівлі-продажу частки вказаної нежитлової будівлі від 29.12.2020 між БПФ «Монада» та ОСОБА_7 (реєстровий №3691), а також договір купівлі-продажу частки згаданої нежитлової будівлі від 30.12.2020 між БПФ «Монада» та ОСОБА_7 (реєстровий №3720). При цьому, нотаріусом, як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності (записи про право власності від 29.12.2020 під №39982831 та від 30.12.2020 під №40007977 відповідно).

Укладення між БПФ «Монада» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_7 двох (з різницею в 1 день) договорів про відчуження часток вищевказаної будівлі, без зазначення в цих договорах кадастрового номера земельної ділянки, вказує на відсутність такого кадастрового номера, прав на земельну ділянку та відчуження фактично цілої, незаконно зареєстрованої на праві власності, будівлі в обхід встановлених законом вимог, що порушує інтереси власника відповідної земельної ділянки.

Наведене підтверджується також листом начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 12.02.2021, за змістом якого, за БПФ «Монада» обліковується договір оренди від 23.04.2001 за №73/01, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,0248 га, розташована за іншою адресою - по АДРЕСА_1 .

Після цього, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 посвідчено договір іпотеки, предметом якого визначено частку у праві спільної часткової власності на згадану нежитлову будівлю, від 10.03.2021 між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (реєстровий №177), а приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 - договір іпотеки, предметом якого визначено частку у праві спільної часткової власності на означену нежитлову будівлю, від 11.03.2021 між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (реєстровий №211). При цьому, нотаріусами, як державними реєстраторами, прийнято рішення про державну реєстрацію іпотеки (записи про іпотеку від 10.03.2021 під №40909260 та від 11.03.2021 під №40938730 відповідно).

Вказана державна реєстрація права власності на означену нежитлову будівлю за БПФ «Монада» проведена державним реєстратором із порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закону), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядку) за відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Вивченням даних реєстру дозвільних документів, який розміщений на сайті https://dabi.gov.ua встановлено, що інформація про документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, зокрема, щодо об`єкту нежитлова будівля літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м. по АДРЕСА_2 - відсутня.

Також встановлено, що Архітектурно-Конструкторське Бюро «Модус» відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться в стані припинення з 08.07.2014.

27.11.2020 відповідно до рішення власника багатогалузевої приватної фірми «МОНАДА» ОСОБА_12 , останній передав на користь ОСОБА_5 100% права власності на БПФ «МОНАДА», при цьому в рішенні власника відсутня будь-яка інформація про передачу нежитлової будівлі літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м., по

АДРЕСА_2 .

01.11.2023 в якості свідка допитано ОСОБА_5 , який повідомив що в 2020 році став власником БПФ «МОНАДА», а відповідно, як він вважає, і нежитлової будівлі літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м., по АДРЕСА_2 .

Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

В обгрунтування клопотання прокурор вказує, що нежитлова будівля літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м., по вул. Кандаурова,12 у м. Харкові має ознаки самочинного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці, є речовим доказом у кримінальному провадженні (одночасно є як знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, так і річчю, набутою кримінально протиправним шляхом внаслідок незаконно проведеної державної реєстрації права власності), у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та на нього може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

На даний час існують підстави для накладення арешту на вказану нежитлову будівлю шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки, як зазначено вище, здійснено неодноразове відчуження вказаного майна, у зв`язку з чим, очевидною є та обставина, що за відсутності арешту існує висока ймовірність його подальшого відчуження (в т.ч. добросовісним набувачам).

Частиною 1 ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідне нерухоме майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на нього може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.

Прокурор у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.

За клопотанням прокурора особи, у власності яких знаходиться вищевказане майно, не викликались.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення доведено, що нерухоме майно - нежитлову будівлю літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м., адресою якого вказано АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 101), має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлову будівлю літ.«Б-1», загальною площею 248,4 кв.м., адресою якого вказано АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 101), право власності на який (по частці) на час звернення з клопотанням до суду зареєстровано за ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна та розпоряджатися ним.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п» яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1