КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 13.09.2023 задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним.

Визначено місце зберігання автомобіля марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на території майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів по вулиці Канальна, 8, в місті Києві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання свідчого, посилаючись на те, що транспортний засіб фактично безпідставно перебував більше ніж 20 днів у слідчого, оскільки вилучено транспортний засіб 20.08.2023, а із клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до слідчого судді лише 11.09.2023.

___________________________________________________________________________

Справа № 753/16311/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5934/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Транспортний засіб вилучено в рамках кримінального провадження за ч. 2 ст. 296 КК України, однак не зрозуміло, які ознаки речового доказу він на собі містить, з огляду на положення ст. 98 КПК України.

Крім того, апелянт зазначав, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, є безпідставною, оскільки відповідно до наданих прокурором відомостей, автомобіль був отриманий на підставі договору купівлі-продажу та 22.03.2023 перереєстрований на ОСОБА_6 . Вказаний транспортний засіб проходив експертизу в сервісному центрі.

Прокурор та ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, причини неприбуття в судове засідання не повідомили та клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора та ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003310 від 20.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ч. 2 ст. 296 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 20.08.2023 близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі марки «TOYOTA Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , в дворі будинку № 19 по вул. Дніпровська Набережна в м. Києві, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом по відношенню до мешканок вказаного будинку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В подальшому, за вищевказаною адресою прибула слідчо-оперативна група Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та під час проведення огляду місця події було вилучено автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , та поміщено на територію майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів по вулиці Канальна, 8 в м. Києві

Крім того, під час досудового розслідування в ході виконання доручення ВКП Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, встановлено, що під лобовим склом вищевказаного автомобіля виявлено наклейку із позначенням номеру кузова вищевказаного авто, із ознаками внесення змін до її змісту та сам спосіб кріплення вищевказаної наклейки не відповідав стандартам заводу виробника, що свідчить про можливість її кустарного виготовлення.

Відповідно до бази АРМОР «НАІС» (національні інформаційні системи) власником автомобіля марки «TOYOTA Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_6 .

Згідно даних протоколу огляду від 20.08.2023, складеного слідчим слідчого відділення Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_13 , цього дня за адресою: м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 19, виявлено та вилучено автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_14 матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003310 від 20.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та матеріали досудового розслідування № 0003501 від 09.09.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України, об`єднано в одне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003310.

Постановою заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_15 від 11.09.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003310 від 20.08.2023 автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

12.09.2023 прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва із клопотанням від 11.09.2023, в якому просив накласти арешт наавтомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною розпорядження та користування ним, а також визначити місце зберігання автомобіля марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на території майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів по вулиці Канальна, 8, в місті Києві.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 13.09.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним.

Визначено місце зберігання автомобіля марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на території майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів по вулиці Канальна, 8, в місті Києві.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser 200», 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0003310 від 20.08.2023, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, у тому числі відсутність заборони розпорядження та користування автомобілем, може призвести до його переховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого автомобіля речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно може зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на безпідставність підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, є передчасними.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Доводи захисника про законність набуття права власності на спірний автомобіль, а також те, що даний транспортний засіб проходив перевірку в сервісному центрі, не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, проте підлягаютьвстановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Порушення прокурором строку звернення із клопотання про арешт майна вочевидь є недотриманням вимог КПК України, проте, на переконання колегії суддів, таке порушення саме по собі не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні такого клопотання, а тому доводи апеляційної скарги захисника у цій частині є безпідставними.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3