Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/4047/22
Провадження № 1-кп/490/425/2023
У Х В А Л А

01 листопада 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000970 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

І……У судове засідання потерпілі та частина свідків не з`явились.

З огляду на таке сторони вважали за доцільне оголосити перерву у судовому засіданні для виклику свідків та потерпілих.

ІІ……Далі, прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_4 .? ? запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні низки тяжких злочинів, а ризики,? ? що зумовили обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі не зникли та не зменшились.

2. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Послався про те, що перебуває під вартою протягом тривалого проміжку часу в той час, як прокурори лише змінюються, але доказів його винуватості не надають.

3. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження позицію свого підзахисного підтримав.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні трьох крадіжок під час військового стану за таких обставин.

1.1. Так, 30.07.2022 року, близько 14 год. 00 хв., він, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , де в цей час в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, впевнившись, що його дії непомітні для оточуючих, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, шляхом вільного доступу зайшов на територію вищевказаного домоволодіння та одразу направився до приміщення будинку, до середини якого проник через незачинене металопластикове вікно, звідки здійснив крадіжку електричної пастки для мух із приманкою марки «YEDOO YD-218» вартістю 227,50 грн., малярного валику із тримачами в кількості 3-х шт. марки «Pintar facil» вартістю 130,00 грн., двох клавішних вимикачів марки «EL-Bі» в кількості 11 шт. вартістю 64,20 грн. за одиницю, двійні розетки марки «EL-Bі» в кількості 11 шт. вартістю 86,64 грн. за одиницю, модульних автоматичних вимикачів марки «E-next» в кількості 6 шт. вартістю 63,48 грн. за одиницю, підсаку марки «Воуа bу» вартістю 297,67 грн., секатору із маркувальною позначкою СБФ.НП 107855 вартістю 483,33 грн., газонокосарки (моторна коса) марки «Budget BMS85» вартістю 1416,67 грн., ультразвукового відлякувача комах та гризунів марки «Pest repelling aid» вартістю 107,00 грн., після чого покинув місце вчинення злочину.

В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4702,29 гривень.

1.2. 07.08.2022 року близько 19 год. 00 хв. він же, проходячи повз приміщення магазину «Стройбери», який розташований по АДРЕСА_3 , де в цей час в нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, впевнившись, що його дії непомітні для оточуючих, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, шляхом вільного доступу, через пошкоджені внаслідок вибуху вхідні двері проник до середини вказаного магазину, звідки здійснив крадіжку 9 упаковок покрівельного оцинкованого саморізу по дереву, розміром 4.8 х 35 мм на 250 штук, вартістю 275, 55 грн. за одне упакування, після чого покинув місце вчинення злочину.

В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2479, 95 гривень.

1.3. 10.08.2022 року, близько 18 год. 00 хв., він же, проходячи повз приміщення товариства з обмеженою відповідальністю «Цитадель ЮГ», яке розташоване по пр. Героїв України, 91/1 в м. Миколаєві, де в цей час в нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, 3 метою власного незаконного збагачення, впевнившись, що його дії непомітні для оточуючих, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері проник до 1-го поверху вищевказаного товариства, звідки здійснив крадіжку двох офісних стільців марки «ИЗО-М A1» чорного кольору, вартістю 330,00 грн. кожен, після чого покинув місце вчинення злочину.

В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму - 660,00 гривень.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. в умовах воєнного стану.

2. Наразі судом завершене підготовче провадження та перейшов до судового розгляду.

Хід судового розгляду може бути охарактеризованим таким чином.

2.1. Прокурор оголосив обвинувальний акт, суд встановив особу обвинуваченого та його ставлення до висунутого обвинувачення. При цьому ОСОБА_4 заявив, що свою вину у вчиненні злочинів за вказаних в обвинувальному акті обставин не визнає та факт вчинення ним вказаних в обвинувальному акті крадіжок заперечує.

2.2. Далі суд встановив обсяг та порядок дослідження доказів.

2.3. Після цього суд, відповідно до встановленого порядку, дослідив усі документи, що наявні в розпорядженні сторони обвинувачення.

(а) Зокрема, стосовно епізоду від 30 липня 2022 року судом досліджені:

-протоколи прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується);

-рапорти дільничного офіцера поліції СП ВП № 1 МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_10 від 02 серпня 2022 року та від 05 серпня 2022 року

-заяву ОСОБА_4 про добровільну видачу частини предметів, про викрадення яких йдеться в обвинувальному акті, від 05 серпня 2022 року;

-протокол огляду місця події;

-надані потерпілим документи на викрадене майно;

-висновки експертів про вартість виявленого майна;

-розписку потерпілого про отримання виявленого під час досудового розслідування цього кримінального провадження майна.

(б) При цьому у рапорті від 02 серпня 2022 року дільничний інспектор поліції зазначає, що майно, яке відповідно до матеріалів кримінального провадження належить ОСОБА_7 та було в того викраденим, було ним /інспектором/ виявлено в ОСОБА_4 30 липня 2022 року під час зустрічі обвинуваченого на вулиці.

(в) У заяві ОСОБА_4 про добровільну видачу предметів йдеться про те, що майно, яке, згідно матеріалів кримінального провадження, було викраденим в ОСОБА_7 , обвинувачений добровільно видав працівникам правоохоронних органів 05 серпня 2023 року.

2.4. Далі суд, відповідно до встановленого порядку, допитав ОСОБА_11 , як свідка.

Цей свідок, окрім іншого, підтвердив відомості, викладені в залучених до матеріалів кримінального провадження рапортах.

При цьому він доповнив ці відомості таким.

(а) 30 липня 2022 року він здійснював відпрацювання території з метою виявлення осіб, які порушують громадський порядок.

Під час цього ним був виявлений громадянин ОСОБА_4 , який мав при собі речі, походження яких пояснити не міг.

З огляду на таке той був запрошений до відділу поліції для з`ясування походження виявлених при ньому речей.

(б) Далі, ОСОБА_4 з`явився до відділу поліції, та в ході розмови з`ясувалось, що виявлені при ньому речі є викраденими.

Тоді ж ОСОБА_4 згодився показати місце, звідки він їх викрав, та - фактично показав це місце - домоволодіння АДРЕСА_2 .

(в) Після цього був встановлений власник цього домоволодіння та - спочатку від його довіреної особи, а потім - від нього - була отримана заява про вчинений злочин.

(г) Потім були сформовані документи щодо оформлення розкритого у такий спосіб злочину.

(ґ) При цьому викрадені речі з моменту першої зустрічі з ОСОБА_4 - з 30 липня 2022 року - перебували у відділі поліції.

2.5. Наразі решта свідків та потерпілі у судове засідання не з`явились.

2.6. Для завершення судового розгляду необхідно лише допитати потерпілих та свідків.

3. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_12 від? ? 07 вересня 2022 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04 листопада 2022 року.

Цією ж ухвалою був визначений розмір застави у сумі 74.430 грн., за умови внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під вартою.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання ОСОБА_4 під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 07 вересня 2023 року - до 06 листопада 2023 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з наявності ризику того, що обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

4. ОСОБА_4 раніше засуджувався

1.02 червня 2005 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 4 років позбавлення волі;

2.01 вересня 2005 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та злочини, за які був засудженим попереднім вироком остаточно - до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

3.30 січня 2006 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 3 років позбавлення волі, а за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які він був засуджений попередніми вироками остаточно - до 4 років 6 місяців позбавлення волі, був звільнений 13 лютого 2009 року на підставі Закону України "Про амністію"

4.22 червня 2010 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 1 року позбавлення волі, був звільнений 31 березня 2011 року по відбуттю строку покарання;

5.10 вересня 2012 року - Миколаївським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 2 років позбавлення волі;

6.06 листопада 2012 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 2 років 6 місяців позбавлення волі, а за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які був засуджений вироком від 10 вересня 2012 року остаточно - до 3 років позбавлення волі;

7.17 грудня 2012 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 190, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - до 4 років позбавлення волі, а за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які був засуджений вироком від 06 листопада 2012 року остаточно - до 4 років позбавлення волі, був звільнений 15 липня 2015 року умовно-достроково, з невідбутою частиною покарання - 08 місяців 21 день

8.06 лютого 2017 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 2 років позбавлення волі; судом ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України, але ухвалою того ж суду від 21 лютого 2018 року він був направлений для відбуття призначеного судом покарання;

а також

9.04 березня 2019 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 1 року позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 06 лютого 2017 року остаточно - до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

10.02 липня 2019 року - Миколаївським апеляційним судом - за частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України - до 1 року трьох місяців позбавлення волі, а за сукупністю цього злочину та злочинів, за які був засудженим вироком від 04 березня 2019 року остаточно - до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

11.05 липня 2019 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 2 років позбавлення волі, а за сукупністю цього злочину та злочинів, за які був засуджений вироком від 02 липня 2019 року остаточно - до 2 років 2 місяців позбавлення волі;

12.02 червня 2020 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 04 років позбавлення волі, а за сукупністю цього злочину та злочинів, за які був засуджений вироком від 05 липня 2019 року остаточно - до 04 років позбавлення волі, був звільнений 11 січня 2022 року

5. Вироком суду від 02 червня 2020 року, окрім іншого, встановлено, що вчинення злочинів ОСОБА_4 є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він не бажає змінювати попри застосовувані відносно нього дієві заходи впливу.

6. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ); від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ); від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Що регулюють подальший розгляд кримінального провадження.

1. Відповідно до статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України

Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

2. Відповідно до частини 1 статті 327 Кримінального Процесуального Кодексу України

Якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок …, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття.

3.? ? Відповідно до статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі, зокрема:

-неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин (пункт 1);

-необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження (пункт 4);

-наявності інших підстав, визначених судом достатніми (пункт 5).

/частина 1/

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

/частина 2/.

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.

/частина 3/.

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.

/частина 6/.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відеозапису.

/частина 7/.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України? ? «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»? ? від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

3.3. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.4. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

А. Стосовно подальшого руху цього кримінального провадження.

1. Наразі у судове засідання не прибули потерпілі, які повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, а також - свідки.

При цьому сторони наполягають на неможливості встановлення обставин справи за їх відсутності.

Відповідно до процитованих вище приписів статей 325, 327 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин у судовому засіданні слід оголосити перерву.

2. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та сторін у справі, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 12 грудня 2023 року до 11:00 години.

Б. Стосовно клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Оскільки по справі лише здійснюється підготовче провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. В той же час, стосовно обставин цього кримінального провадження, суд вважає за необхідне наголосити на такому.

2.1. Досліджені судом докази (як - процитовані вище докази щодо епізоду від 30 липня 2022 року, так й - досліджені судом документи щодо інших епізодів стверджуваної злочинної діяльності) вказують про те, що в цьому випадку органи досудового розслідування розпочали розслідування щодо злочинів, які є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не маючи відомості про скоєний злочин або готування до нього, але виходячи лише з відомостей про особу ОСОБА_4 .

2.2. З огляду на таке суд, не надаючи остаточну оцінку застосованої до обвинуваченого правової процедури /така оцінка може бути наданою лише під час ухвалення вироку по суті справи/ відзначає, що такі обставини породжують обґрунтовані сумніви у тому, що така процедура була належною, а за такого - у тому, що версія органів досудового розслідування про вчинення злочинів саме ОСОБА_13 є добросовісною, зокрема - висунута неупереджено.

З огляду на це суд відзначає, що такі обставини спонукають неупереджену людину скоріше перевірити добросовісність дій органів досудового розслідування під час висунення підозри, ніж перевірити, чи є висунута ними підозра обґрунтованою.

Наведене істотно знижує ступінь обґрунтованості висунутої підозри.

2.3. В той же час суд відзначає, що відомості, які дали б підстави для висновку про те, що версія органів досудового розслідування не може бути предметом судового розгляду, на теперішній час є відсутніми.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу, хоча й незначною мірою, але має вважатись "обґрунтованою".

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 .? ? обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

Отже, актуальність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити новий злочин.

Наявність цього ризику наразі підтверджується тим, що обвинувачений, маючи 12 непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів, обґрунтовано підозрюється у вчиненні трьох нових злочинів трохи більше, ніж через півроку після звільнення з місць позбавлення волі.

До того ж, останнім за часом вироком суду встановлено, що вчинення корисливих злочинів обвинуваченим є результатом свідомо ораного ним способу життя.

Отже, актуальність цього ризику є вкрай високою.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосований відносно ОСОБА_4 ..

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків.

З огляду на таке суд відзначає, що встановленому судом ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів об`єктивно неможливо запобігти інакше, ніж тримання його під вартою.

Таке підтверджується й тим, що обвинувачений протягом тривалого часу перебував у місцях позбавлення волі, проте належних висновків для себе не робив та, ледь звільнившись, знов дав привід підозрювати його у вчиненні крадіжок.

2. Суд також відзначає, що в умовах військового стану саме тримання обвинуваченого під вартою відповідає вимогам публічного інтересу.

Так, під час військового стану особи є особливо вразливими, та втрата ними майна через протиправні дії інших осіб цілком здатна завдати їм відчутної та непоправної шкоди.

За такого перебування на волі особи, яка свідомо обрала способом свого життя постійне вчинення крадіжок, наразі цілком здатне спричинити відчутних втрат публічному порядку.

3. суд також відзначає, що обвинувачений не має постійного місця проживання, отже - не може надати "достатніх гарантій" його явки у судове засідання у разі його звільнення з-під варти.

Ці обставини унеможливлюють зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Отже, заявлене прокурором клопотання підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

В. Стосовно організації наступного судового засідання.

Враховуючи, що обвинувачений постійно перебуває у місцях попереднього ув`язнення, на території України запроваджений військовий стан, а ситуація на території міста Миколаєва не дозволяє здійснити його доставку у судове засідання, вважаю за необхідне на підставі статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 частиною статті 185, частиною 4 частиною статті 185 Кримінального Кодексу України - оголосити перерву до 12 грудня 2023 року до 11:00 години.

2.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 31 грудня 2023 року включно.

3.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

4.Забезпечити участь обвинуваченого у наступному засіданні в режимі відеоконференції.

Доручити адміністрації Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" забезпечити 12 грудня 2023 року об 11:00 годині участь обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні у режимі відео конференції, а також виконати дії, передбачені частиною 1 статті 345 КПК України.

Викликати до судового засідання у приміщення Центрального районного суду міст Миколаєва /м. Миколаїв, вул. Декабристів, 41/12/ прокурора, захисника та потерпілих

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_14 =