КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4952/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року відмовлено у задоволені клопотанні сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт; задоволено клопотання прокурора та кожному з обвинувачених продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 жовтня 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що прокурором у клопотанні про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді триманні під вартою вказано про наявність ризиків - переховування від суду, незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження. Проте, жодного обґрунтування та будь-яких доказів на підтвердження наявності вказаних ризиків прокурором не наведено, як і в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, як зазначено в апеляційній скарзі, на переконання апелянтів, висновок суду, викладеній в оскаржуваній ухвалі, не відповідає фактичним обставинам справи.

Як наголошується в апеляційній скарзі, судом не враховано дані про особу кожного з обвинувачених, те, що вина їх не доведена, клопотання про продовження строку запобіжного заходу подане з істотним порушенням вимог КПК України.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення обвинувачених та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, які зазначили додатково про те, що обвинувачені тривалий час утримуються під вартою за відсутності обґрунтованості ризиків, вказаних прокурором, що на даний час допитані потерпіла, свідки, експерт, що ОСОБА_8 є інвалідом. Також вказали про те, що в обвинувачених є сестра, яка готова взяти їх на поруки у разі зміни запобіжного заходу;

- прокурора, який, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, а ризики - доведеними, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, серед іншого, що потерпілий вказав про загрозу його життю у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченим; що судом абсолютно вірно забезпечена участь захисника з Центру вторинної безоплатної допомоги, з огляду на повідомлення захисником Титаренком про перебування у відпустці, а тому вважав, що порушення права на захист відсутнє;

- дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Сквирського районного суду Київської областіперебуває кримінальне провадження № 0000067 від 28 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - кожного за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З поданих клопотань прокурора встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у тому, що 27 березня 2020 року в період часу з 16 години по 16.30 год., точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи в руках вудку зі скловолокна, наніс близько п`яти ударів в область голови та верхньої частини тулуба ОСОБА_11 , внаслідок яких, останній впав на земельне покриття, але через деякий час підвівся та самостійно почав рухатись. Того ж дня, в період часу з 18 години по 21 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на присадибній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що спричиненні непорозумінням в частині дотримання життєвих принципів та особистих словесних образ, з метою примусити потерпілого розповісти про осіб, які причетні у ймовірному, на думку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , викрадені майна з території їх домоволодіння, усвідомлюючи злочинність власних дій, маючи на меті нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, для досягнення єдиного злочинного результату - почергово наносили ОСОБА_11 удари руками, ногами та вудкою зі скловолокна по різним частинам тіла. ОСОБА_8 було нанесено не менше 23 ударів, а ОСОБА_7 було нанесено не менше 11 ударів ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_11 відійшов в сторону в напрямку залізобетонного паркану з метою справити фізіологічні потреби та спустив штани. В цей час, діючи одночасно та узгоджено, ОСОБА_8 підійшов до останнього та руками штовхнув потерпілого в область спини, внаслідок чого останній впав на земельне покриття черевною порожниною до низу. Тоді ОСОБА_7 підійшов до потерпілого та з метою отримання від нього відомостей почав утримувати його за тулуб і в тому числі за руки, а ОСОБА_8 запихав дерев`яний кілок та пластикове телескопічне вудилище зі скловолокна в анальний отвір ОСОБА_11 . Всього на тілі трупа ОСОБА_11 виявлено не менше 4-хтравматичних дій. ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер за місцем свого проживання. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 06/ТР від 28 травня 2020 року смерть ОСОБА_11 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді поширеного крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку з формуванням гематоми під твердою мозковою оболонкою об`ємом 50см.куб, що призвело до набряку-набухання головного мозку.

Як зазначено у клопотанні прокурора, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

На переконання прокурора, з урахуванням встановлених обставин заявлені раніше ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можу здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України, не зменшились.

Так, прокурор зазначає, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, оскільки обвинувачені, усвідомлюючи наслідки вчиненого ними злочину, настання смерті іншої особи, у разі визнання кожного з них винуватим, розуміють, що кожному з них буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі, тому без виключення вони будуть переховуватись від суду, як спосіб уникнення відповідальності;

Також прокурор вважає доведеним наявність ризику, передбаченого, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки на даний час ні свідки, ні потерпіла, ні експерт не допитані.

Окремо прокурор наголошує на наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у перешкоджанні кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому, розуміючи, що за вчинений злочин законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, будуть чинити інші дії, штучно створювати докази, які будуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження.

На переконання прокурора, зважаючи на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, такий запобіжний захід як особисте зобов`язання не здатний забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти встановленим ризикам.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими, з огляду на наявність високої ступені ризику переховування від органів досудового розслідування, перешкоджанням кримінальному провадженню, впливом на свідків та потерпілу, наявність яких обґрунтована вище.

Також прокурор вважає, що з урахуванням обставин справи, наявності встановлених ризиків, до обвинувачених неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник та обвинувачені заперечували проти задоволення клопотань прокурора.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні звернувся з клопотанням про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем постійного проживання, в обґрунтування якого вказав, що на сьогоднішній день є всі підстави для зміни запобіжного заходу, так як зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З аналогічним клопотанням про заміну запобіжного заходу звернувся до суду і ОСОБА_7 , просив його задовольнити, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні, заперечуючи проти клопотань прокурора, вказав, що обвинувачені є власниками по 1/6 частині житлового будинку в с. Логвин Білоцерківського району Київської області, в будинку проживає рідня сестра обвинувачених, яка може забезпечити їх життєдіяльність, що ОСОБА_8 є інвалідом третьої групи та потребує медичної допомоги, а також зазначив, що ризики, які слугували взяттю обвинувачених під варту, на сьогодні зменшились, а тому просив суд замінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням процесуальних обов`язків, а також підтримав клопотання підзахисних щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Представник потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора в повному обсязі, вказавши про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також повідомив, що обвинувачені є сусідами потерпілої в с. Логвин, та остання боїться за своє життя, що обвинувачені погрожували свідку, який у подальшому виїхав з селища Логвин. Також представник потерпілої заперечував проти задоволення клопотання обвинувачених щодо заміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримала думку свого представника.

За результатами розгляду поданих сторонами кримінального провадження клопотань, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягають задоволенню, а у задоволенні клопотань сторони захисту необхідно відмовити.

Суд, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання кожного з них винуватим у злочинах, враховуючи вік, стан здоров`я обвинувачених, а також те, що ризики зазначені в ухвалі слідчого судді Володарського районного суду Київської області від 31 березня 2020 року про обрання запобіжного заходу та в ухвалі того ж суду від 21 травня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час не змінились, дійшов висновку про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний під час досудового розслідування, строком на два місяці.

При цьому суд вказав про те, що сестра обвинувачених ОСОБА_14 не зверталась до суду з заявами та проханнями щодо взяття обвинувачених на поруки, а також не повідомляла про можливість забезпечення обвинуваченим перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинувачених під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за інкримінованим кожному з них обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у передбаченому законом порядку, отже, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - кожний - набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинувачених в частині доведеності або недоведеності винуватості кожного з них у вчиненні інкримінованих злочинів; правильності кваліфікації його дій; достатності, допустимості доказів тощо.

Не вправі давати таку оцінку на цій стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана судом першої інстанції у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги обвинувачених в цій частині є непереконливими.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з наявними у розпорядженні апеляційного суду даними щодо особи кожного з обвинувачених, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше не судимі, кожний обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі понад 5 років (ч. 2 ст. 121 КК України - від семи до десяти років, ч. 2 ст. 127 КК України - від п`яти до десяти років).

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, а тому вважає небезпідставним наявність можливості зміни місця проживання обвинуваченим з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, та з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

За таких обставин, а також враховуючи позицію, висловлену представником потерпілого під час розгляду клопотань щодо погроз з боку обвинувачених свідку, який у подальшому виїхав з селища Логвин, на переконання колегії суддів, колегія суддів доходить висновку, що наведені обставини підтверджують наявність ризику впливу на свідків, про що вказав і прокурор, обґрунтовуючи наявність ризиків у кримінальному провадженні.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що є небезпідставними доводи прокурора про наявність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, про що свідчать обставини інкримінованих кожному з обвинувачених дій.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у катуванні ОСОБА_11 та умисному заподіянні останньому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала його смерть, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів доходить висновку, що зазначені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до кожного з обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги обвинувачених про зміну кожному з них запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, є непереконливими.

З огляду на викладене, метою продовження відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання кожним обвинуваченим покладених на кожного з них процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а не відбування особою покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства із з`ясуванням існуючих на даний час обставин, які мають значення для вирішення питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга обвинувачених не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року, якою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3