УХВАЛА

щодо накладення арешту на майно

28.11.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

дізнавача ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

представника власника майна - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно, подане дізнавачем СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні №0000745 від 09.06.2023 року за ознаками складу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,-

в с т а н о в и в :

І. Суть клопотання

Дізнавач за погодженням з прокурором звернулась з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, а саме на: АА №598971 дозвіл №5505 від 17.07.2020 року; АА №022922 дозвіл №65 від 20.10.2016 року; АА №304976 дозвіл №7292 від 11.01.2018 року; мобільний телефон марки «Айфон 14» в корпусі чорного кольору з номером мобільного телефону НОМЕР_1 ; предмет зовні схожий на пістолет марки «Форт 17», без пружини, номером НОМЕР_2 , чорного кольору з магазином без набоїв; предмет зовні схожий на рушницю з маркуванням MP-27ЕМ; предмет схожий на рушницю з маркуванням SAKO A7S НОМЕР_3 ; предмет схожий на рушницю з маркуванням ТІККА Т3х НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_4 .

В клопотанні вказано, що 08.06.2023 р. від сектору дізнання відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області надійшли матеріали з приводу можливого використання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підроблених документів для отримання дозволу на зброю.

09.06.2023 р. вказані відомості внесені Житомирським РУП ГУНП в Житомирській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000745 за ознаками складу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

02.11.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.10.2023 р. проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено майно, на яке просить накласти арешт дізнавач.

Обґрунтовуючи клопотання, дізнавач посилається на те, що вилучене майно є предметом кримінального проступку, з метою забезпечення збереження речових доказів, просить накласти на нього арешт.

ІІ Процедура та позиції сторін

В судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав, викладених в ньому. Зазначила, що дізнання здійснюється за фактом того, що ОСОБА_4 з використанням підробленого службового посвідчення журналіста отримав дозвіл на використання спеціального засобу для відстрілу гумових куль, який із вилучених дозволів, є дозволом на використання такої зброї, дізнавач не вказала, оскільки їй це невідомо. Не змогла пояснити дізнавач, яке відношення до матеріалів кримінального провадження, яке розслідуються за ч. 4 ст. 358 КК України, мають вилучені дозволи на зброю та зброя у вигляді рушниць, як і не змогла пояснити наявність обгрунтованих підстав для вилучення і накладення арешту на мобільний телефон. На запитання слідчого судді не могла надати обґрунтовані відповіді, оскільки не володіє інформацією щодо проведення досудового розслідування, посилаючись на те, що вона не є старшою групи дізнавачів у кримінальному провадженні.

Власник майна ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (а.с.35-37).

В частині накладення арешту на спеціальний засіб для відстрілу гумових куль «Форт-17 РО 45 Ruber» покладався на розсуд суду, в іншій частині заперечував щодо накладення арешту.

Додатково пояснив, що сектором дізнання Житомирського РУП здійснюється досудове розслідування за фактом можливого використання ним підроблених документів, посвідчення кореспондента, з метою отримання спрощеного дозволу на зберігання та придбання спеціального засобу для відстрілу гумових куль. Досудове розслідування триває протягом п`яти місяців, проте дізнавачами так і не здобуті докази, які б підтверджували підроблення вказаних документів.

Згідно ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем його проживання та вилучено речі, на які просить накласти арешт дізнавач, дозвіл на вилучення вказаних речей в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку відсутній.

Зауважив, що майно, яке в нього вилучене 02.11.2023 р. під час обшуку, взагалі не має відношення до матеріалів кримінального провадження, яке розслідується за ч.4 ст. 358 КК України.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 зазначив, що дізнавачем, як в клопотанні, так і в судовому засіданні, не наведені обґрунтовані підстави накладення арешту на вилучену зброю, дозволи на неї та мобільний телефон, в рамках кримінального провадження за ч. 4 ст. 358 КК України.

Зазначив, що нормами чинного законодавства не передбачено наявність спеціальних документів для отримання дозволів на карабіни та рушниці, спеціальний дозвіл необхідний лише для отримання спеціального засобу для відстрілу гумових куль.

Протягом п`яти місяців проведення дізнання так і не встановлено, чи є підробленим посвідчення кореспондента, на що посилається дізнавач, як і не зроблені запити для встановлення правомірності отримання дозволів на іншу вилучену зброю.

Представник власника майна в судовому засіданні також зазначив, що дане кримінальне провадження по суті є рейдерським і спрямоване виключно на вимагання грошей від ОСОБА_4 , який є підприємцем. Так, під час проведення обшуків були вилучені, окрім майна, яке є предметом даного клопотання, два транспортних засоби, паливо та інше, яке взагалі немає жодного відношення до даного кримінального провадження, на підставі ухвал слідчих суддів відмовлено в накладенні арештів на майно, зобов`язано його повернути, натомість керівник сектору дізнання ОСОБА_7 вказав, що незважаючи на рішення слідчих суддів повертати майно від не має наміру, у зв`язку з чим до ТУ ДБР подана заява про вчинення злочину.

ІІІ Кримінально-процесуальне законодавство

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

ІV. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000745 від 09.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з приводу можливого використання ОСОБА_4 підроблених документів для отримання дозволу на зброю (а.с.5).

Відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.10.2023 р. надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: посвідчення кореспондента серії НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_4 , посвідчення кореспондента серії НОМЕР_6 видане на ім`я ОСОБА_4 , обладнання для виготовлення підроблених документів, печаток, штампів які не перебувають у офіційному обігу та інших заборонених предметів в обігу, речей здобутих злочинним шляхом, знарядь вчинення злочину та інші речі які можуть бути використані як доказ в кримінальному провадженні (а.с. 6-8).

02.11.2023 р. на підставі ухвали слідчого судді від 20.10.2023 р. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу обшуку від 02.11.2023 р. в ході проведення обшуку в ОСОБА_4 вилучено три дозволи на отримання зброї НОМЕР_7 дозвіл № НОМЕР_8 від 17.07.2020 року; НОМЕР_9 дозвіл №65 від 20.10.2016 року; НОМЕР_10 дозвіл №7292 від 11.01.2018 року; мобільний телефон марки «Айфон 14» в корпусі чорного кольору з номером мобільного телефону НОМЕР_1 ; предмет зовні схожий на пістолет марки «Форт 17», без пружини, номером НОМЕР_2 , чорного кольору з магазином без набоїв; предмет зовні схожий на рушницю з маркуванням MP-27ЕМ; предмет схожий на рушницю з маркуванням SAKO A7S Y21196; предмет схожий на рушницю з маркуванням ТІККА Т3х НОМЕР_4 (а.с.9-15).

Згідно постанови дізнавача Житомирського РУП ОСОБА_3 від 03.11.2023 р. вилучене майно визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000745 (а.с.16-18).

До клопотання дізнавачем долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копію ухвали про надання дозволу на проведення обшуку від 20.10.2023 р., копію протоколу обшуку від 02.11.2023 р., копію постанови про визнання речових доказів від 03.11.2023 р., копію протоколів допитів свідка ОСОБА_4 від 19.06.2023 р. та від 30.06.2023 р.

Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зі змісту ч. 5 ст. 132 КПК України вбачається, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За правилами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000745 від 09.06.2023 року здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за фактом можливого використання ОСОБА_4 завідомо підробленого документа - посвідчення журналіста для отримання дозволу на зброю.

Всупереч викладеним вище нормам КПК України в клопотанні про арешт майна не наведені мотивовані підстави для накладення арешту на дозволи на зброю, саму зброю та мобільний телефон в межах кримінального провадження, яке розслідується за фактом використання завідомо підробленого посвідчення журналіста, яке значення дане майно має для кримінального провадження, тобто фактично відсутні підстави та мета накладення арешту, що не відповідає наведеним вище положенням КПК України.

З матеріалів, які надані слідчому судді, не вбачається за можливе встановити, які обставини кримінального провадження можуть бути підтвердженні з використанням дозволів на зброю, сама зброя та мобільний телефон в межах досудового розслідування в кримінальному провадженні за фактом використання завідомо підробленого посвідчення журналіста, якому з критеріїв речового доказу, передбаченого в ст. 98 КПК України, відповідає зазначене майно - знаряддя вчинення кримінального правопорушення, чи мають на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не доведено, що незастосування арешту може зашкодити досудовому розслідуванню, які потреби виправдовують його утримання органом досудового розслідування.

Згідно копії протоколу обшуку від 02.11.2023 року обшук проведений на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.10.2023 р., зі змісту якої не вбачається, що дізнавачам надавався дозвіл на вилучення будь-якої зброї, дозволів на неї та мобільного телефону, які не є предметом кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування.

Не встановлено слідчим суддею, що дізнавачі звертались з відповідним клопотанням і отримали дозвіл на вилучення дозволів та зброї, мобільного телефону.

Під час проведення обшуку дізнавач має право на вилучення речей, дозвіл на що наданий в ухвалі слідчого судді, що вбачається з положень ст.ст. 234-236 КПК України.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, в судовому засіданні дізнавачем не доведено, слідчим суддею не встановлено, що вилучені речі, дозвіл на вилучення яких під час проведення обшуку не надавався, є забороненими з обігу або що вони мають значення до провадження, якому з критерію речового доказу в розумінні ст. 358 КК України вони відповідають.

У разі наявності підстав вважати, що ОСОБА_4 незаконно використовує зброю, то в такому разі дізнавач зобов`язана внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 263 КК України та передати матеріали досудового розслідування за підслідністю до слідчого відділу, оскільки досудове слідство щодо злочину не здійснюється у формі дізнання, що дізнавачами, в тому числі керівником сектору дізнання ОСОБА_8 , не зроблено.

Крім того, до матеріалів клопотання адвокат ОСОБА_5 долучив копію дозволу № 7225, виданого 09.05.2023 року, на право носіння, зберігання мисливської нарізної зброї марки SAKO A7S Y21196, дозвіл дійсний до 09.05.2026 року, виданий Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, а відтак відсутні будь-які підстави вважати, що мисливська нарізна зброя марки SAKO A7S Y21196 перебувала у ОСОБА_4 без достатніх правових підстав.

Доводи дізнавача, що дозволи і зброя вилучені у ОСОБА_4 для перевірки, чи були вони отримані законно, є неспроможними і порушують вимоги чинного КПК України, оскільки завданням кримінального провадження є встановлення обставин, які підлягають доведенню, а не створення штучних підстав для здійснення досудового розслідування.

Оглянувши матеріали кримінального провадження №0000745 слідчим суддею не встановлено, що посвідчення журналіста, яке за версією органу дізнання було використано для отримання дозволу для придбання спеціального засобу для відстрілу гумових куль, було використано для отримання дозволів на інші види зброї, які були вилучені і на які орган дізнання просить накласти арешт.

В судовому засіданні дізнавач не змогла пояснити, який з дозволів, на який вона просить накласти арешт, був отриманий з використанням посвідчення кореспондента, зазначивши, що їй невідомо.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови та порядок видачі та анулювання дозволів на придбання, зберігання, облік, охорону, носіння, перевезення і використання зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, боєприпасів, інших предметів, матеріалів та речовин, щодо зберігання і використання яких установлено спеціальні правила, порядок та на які поширюється дія дозвільної системи, правил поводження з ними та їх застосування визначаються Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів (далі за тестом - Інструкція), яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 21.08.1998 № 622.

Відповідно до положень глави 4, пункту 5.1. розділу 5 Інструкції підставою для анулювання дозволу на зброю є відсутність права, визначеного актами законодавства, на придбання, зберігання і носіння пристроїв. Після анулювання відповідного дозволу власник зобов`язаний здати зброю (за наявності - основні частини зброї) чи пристрій, патрони і боєприпаси до них до органу поліції та прийняти рішення щодо подальшого її переоформлення чи реалізації. У разі незгоди власника з рішенням органу поліції про анулювання зазначеного дозволу матеріали передаються до суду для вирішення питання щодо примусового вилучення зброї, основних частин зброї, пристроїв, патронів і боєприпасів до них.

За правилами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, згідно якої завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дослідивши клопотання, копії долучених до нього матеріалів, оглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи дізнавача, думку власника майна та його представника, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на те, що органом досудового розслідування на підставі доказів, долучених до нього, не доведено наявність підстав для накладення арешту на майно, не доведена необхідність такого арешту; не доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, доказом яких обставин у кримінальному провадженні, досудове розслідування в якому здійснюється за ч. 4 ст. 358 КК України, воно може бути; не доведено, що дане майно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено, відчужене, оскільки відповідальність за його збереження, як і заборона відчуження, передбачена нормами чинного законодавства, зокрема положеннями наведеної вище Інструкції; не доведена потреба його отримання безпосередньо органом досудового розслідування, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 169, КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Згідно з ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 98, 170-171, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 01.12.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1