справа № 208/9361/23
№ провадження 1-кс/208/1988/23
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого ОСОБА_6 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України в межах кримінального провадження № 0001441 від 12.10.2023 р., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, --

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що 12.10.2023 приблизно о 03.00 год. раніше знайомі між собою ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували біля приміщення магазину "24 години" поряд із буд. АДРЕСА_2 . Там вони побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 раптово виник протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення у ОСОБА_8 будь-якого майна, яке могло знаходитись при ньому, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи спільний прямий протиправний умисел, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебуваючи у вказаний час у зазначеному місці, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого та під вигаданим приводом почав розмову з останнім. Продовжуючи реалізацію спільного протиправного умислу, ОСОБА_4 , з метою придушення волі до можливого спротиву протиправним діям, наніс потерпілому один удар рукою по голові, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, що викликало у нього фізичний біль, тим самим застосувавши до потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я останнього.

У свою чергу, неповнолітній ОСОБА_7 , діючи повторно, реалізуючи спільний прямий протиправний умисел, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, також підійшов до потерпілого та, спираючись на підтримку одне одного, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 нанесли потерпілому приблизно 10 ударів ногами по тулубу та голові, що спричинило ОСОБА_8 фізичний біль, тим самим застосувавши до потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я останнього.

Не зупинившись на досягнутому, діючи спільно та узгоджено ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , скориставшись тим, що внаслідок застосованого насильства потерпілий не чинив опору їх протиправним діям, зняли з руки потерпілого браслет, виготовлений із золота та срібла, інкрустований чорним камінням, каблучку виготовлену із золота та срібла, інкрустовану безбарвним камінням, годинник наручний позолочений зі шкіряним ремінцем, а також витягли з кишені гроші у сумі 300,00 грн., таким чином відкрито викрали майно потерпілого, застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я останнього.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 залишили місце вчинення кримінального правопорушення та отримали реальну можливість розпоряджатись викраденим майном, тобто довели свій протиправний умисел до кінця.

Посилаючись на вказане, слідчий вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання слідчого, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просила застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначив, що повідомлена підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважала, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний у судовому засіданні провину визнав, не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просив застосувати у відношенні підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилався на те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався, має місце проживання.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

13.10.2023 року було повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 186 КК України.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Відповідно до п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до рішень Європейского суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Також Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, наявність обґрунтованості підозри, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , зафіксованими у протоколі допиту останнього, показаннями свідка ОСОБА_9 , зафіксованими у протоколі допиту останнього, показаннями свідка ОСОБА_10 , зафіксованими у протоколі допиту останнього, результатами пред`явлення особи для впізнання свідкові ОСОБА_9 , зафіксованими у протоколах пред`явлення осіб для впізнання за участю останнього, результатами пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_8 , зафіксованими у протоколі пред`явлення особи для впізнання за участю останнього, протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст.208 КПК України; речовими доказами, а саме каблучкою та часами, вилученими у ОСОБА_7 ; іншими доказами у їх сукупності.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що у скоєнні злочину, передбаченого ч. ч. 4 ст. 186 КК України у даному кримінальному провадженні обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 .

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

При прийнятті рішення, щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею враховується, як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, як позбавлення волі на строк до 10 років, те, що підозрюваний не має сталих соціальних зв`язків, знайомий зі свідками та іншим підозрюваним.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

-переховуватись від органу досудового розслідування та / або суду: Підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років. Суворе покарання може спонукати підозрюваного до недотримання належної процесуальної поведінки та до вчинення дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання за вчинений ним злочин. Окрім того підозрюваний не має сталих соціальних зв`язків у м. Кам`янському (постійного місця роботи, місця реєстрації, осіб на утриманні), що вказує на те, що він має можливість у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органів досудового розслідування. Це вказує на те, що підозрюваний не збирається дотримуватись належної процесуальної поведінки та у подальшому буде вчинювати подібні дії.

-вчините інше кримінальне правопорушення:

Підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення саме майнової спрямованості з метою заробітку коштів. При цьому підозрюваний не має постійного місця роботи та заробітку. Все це у сукупності вказує на те, що вчинення кримінальних правопорушень майнової спрямованості може бути є джерелом заробітку для підозрюваного. Все це вказує у подальшому підозрюваний може вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення з метою заробітку коштів, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу.

-впливати на свідка та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні:

Підозрюваний підтримує товариські стосунки зі свідком ОСОБА_9 та іншим підозрюваний неповнолітнім ОСОБА_7 та, усвідомлюючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, може впливати на вказаних осіб з метою зміни ними показань на власну користь чи відмовитись від раніше наданих свідчень.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_4 , вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження № 0001441 від 12.10.2023 р. до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк до 09 грудня 2023 р. включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1