Справа №293/2070/23
Провадження № 1-кп/293/101/2024
УХВАЛА

07 лютого 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003199 від 20.10.2023 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20.10.2023 за №0003199 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Суд ухвалою від 13.12.2023 задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , строком на 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто по 11.02.2024 включно, без визначення розміру застави.

05.02.2024 на адресу суду надійшло клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без визначення розміру застави.

Метою продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідність запобігання наявним ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії особливо тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від 7 до 15 років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими підставами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, в рішенні у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення.

Крім того, в обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки, він не має офіційного заробітку, тобто стабільного джерела прибутку, з сім`єю тривалий час не проживає, характеризується негативно, не має інших належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявний ризик ухилення його від суду.

Усвідомлюючи можливість засудження до реальної міри покарання та бажаючи уникнути негативних наслідків кримінально-правового характеру, ОСОБА_6 може ухилятися від суду. Вік обвинуваченого та стан його здоров`я дозволяють йому переховуватися від суду.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним про місце мешкання потерпілої та свідків у вказаному кримінальному провадженні, може намагатися зустрітися зі свідками з метою впливу на них, змусити змінити свої показання або відмовитися від них.

Також обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, за вчинення яких неодноразово засуджувався, у томі числі і до реальної міри покарання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 підтримав, просив його задовольнити, з підстав викладених у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора та застосувати більш м`який захід.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, в адресованій суду заяві просила розгляд справи здійснювати у її відсутності.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, та зважаючи на вимоги кримінально-процесуального законодавства, суд дійшов до наступних висновків.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

З врахуванням положень чинного КПК України є наявні підстави для розгляду клопотання про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, його соціальні зв`язки за місцем проживання.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Судом встановлено, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, тобто прокурором доведено їх існування, що унеможливлює застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує серйозність звинувачення ОСОБА_6 , суворість передбаченого покарання в разі доведеності вини, відсутність міцних соціальних зв`язків, схильність до вчинення різного виду кримінальних правопорушень, наявність можливість переховуватися від суду з метою уникнення покарання та з метою запобігання незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому суд вважає доведеним наявність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки обвинуваченому відомо їх місце проживання, вони є мешканцями одного населеного пункту, що свідчить про можливість впливу на них, з метою побудови власної версії захисту.

Суд погоджується з думкою прокурора, про те, що відповідно до Європейської практики, зокрема, позиції Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому на думку суду, тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Саме суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Окрім того, в матеріалах справи недостатньо доказів, які б давали можливість застосувати більш м`які запобіжні заходи, здатні запобігти вищевказаним ризикам.

Враховуючи, що суд своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 11.02.2024, а об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати не має, тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1ст.177 КПК України.

Разом з тим, приписами ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, тому вважає обгрунтованим клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, та задовольняє його.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 194, 314, 316, 331, 376 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто по 06.04.2024 включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом п"яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Головуюча суддя ОСОБА_9

судді Людмила ЛОСЬ

ОСОБА_10