13.10.2023
Справа № 642/5581/23
н/п 1-кс/642/3018/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР -,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Ленінського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги зазначив, що 08.08.2023 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві із заявою про вчинення правопорушення відповідно до вимог ст. 214 КПК України щодо нього прокурором та просив внести дані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, проте до теперішнього часу дані відомості не внесені.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, повідомлений також був належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Проте, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення заявника, ознайомившись із матеріалами скарги, вивчивши надані документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Кримінально-процесуальним законодавством не встановлено порядок та зміст викладу відомостей про кримінальні правопорушення в заявах або повідомленнях. Проте, надаючи оцінку таким відомостям, прокурор, слідчий, за змістом ст. 214 КПК України, повинні переконатися у наявності в них даних, що вказують на об`єктивні ознаки підготовки, вчинення, приховування кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до висновків 1-3 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» за 2017 рік під час розгляду скарг на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, слідчим суддям необхідно враховувати, що КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР відомостей на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим, слід враховувати, що на цьому етапі розвитку правових відносин щодо ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, не достатньо об`єктивних даних навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину. Саме тому апелювати на цьому етапі до положень ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно.

Якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

З метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчим суддям необхідно зважати на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Згідно з ч 4 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Отже, за змістом цієї норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, дізнавача, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником слідчому судді.

Отже, зі змісту вищезазначених положень законодавства випливає,що при розгляді справ даної категорії,слідчому судді для того щоб встановити бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора щодо невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, необхідно з`ясувати насамперед чи мав місце сам факт подання скаржником заяви про кримінальне правопорушення саме до уповноважених законодавством осіб на прийняття та реєстрацію такої заяви.

Відтак, необхідно встановити факт реєстрації заяви уповноваженими, кримінально-процесуальним законом, особами, або факт відмови у реєстрації цієї заяви.

Адже з`ясування наявності або відсутності цих фактів, які власне є передумовами, що породжують у слідчого, дізнавача, прокурора, іншої службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, обов`язок внести відомості про злочин до ЄРДР, є необхідним для встановлення факту бездіяльності відповідних осіб та зобов`язання останніх вчинити певні дії а саме, внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Однак, на підтвердження того, що подавалася заява про вчинення кримінального правопорушення, скаржник надав до суду лише скаргу в порядку ст.ст. 55,214,220 КПК, яка адресована Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, однак доказів направлення чи отримання відповідними службовими особами управління, до суду не надав.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Заявником не долучено будь-яких інших доказів до скарги, які б підтверджували факт направлення чи реєстрації цієї заяви уповноваженими особами саме Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості встановити чи подавалася вказана заява особі, уповноваженій на прийняття та реєстрацію такої заяви.

Слідчий суддя звертає увагу, що кримінально-процесуальним законодавством обов`язок прийняття та реєстрацію заяв про кримінальне правопорушення покладено не на всіх працівників поліції. Такий обов`язок, як уже зазначалося вище, частиною четвертою статті 214 КПК України покладено на слідчого, дізнавача, прокурора, іншу службову особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення,

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий суддя встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Враховуючи положення законодавства, слідчий суддя вважає, що до скарги не долучено жодних доказів, в тому числі відповіді уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві за результатами розгляду заяви скаржника, у розумінні кримінально-процесуального законодавства, які пітверджують факт подання скаржником заяви до особи, уповноваженої її прийняти та зареєструвати.

Кримінально-процесуальним законодавством на слідчого суддю не покладено обов`язку вносити відомості до ЄРДР.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом положень статті 303 КПК України слідчий суддя, встановивши бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, зобов`язує останніх внести такі відомості.

З поданих до суду доказів, слідчий суддя позбавлений можливості встановити факт бездіяльності уповноважених осіб щодо не внесення відомостей до ЄРДР, оскільки скаржником не доведено самого факту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення особам, уповноваженим на її прийняття та реєстрацію.

Враховуючи зазначене, суд не знаходить підстав для задоволення вказаної скарги.

Керуючись ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текс ухвали виготовлений 13.10.2023

Слідчий суддя