ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/531/23 Справа № 705/5427/23 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Молодецьке, Маньківського району Черкаської області, українця, громадянина України, пенсіонера, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з 09.10.2023 по 07.12.2023 включно,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 клопотання старшого слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 , задоволено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів. Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання 09.10.2023. Дія ухвали про застосування запобіжного заходу закінчується 07.12.2023.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому підстав для застосування менш суворих запобіжних заходів в судовому засіданні не встановлено та їх застосування не забезпечить належної поведінки підозрюваного.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу, вважаючи її необґрунтованою, а клопотання слідчого таким, що не підлягає до задоволення, та просила скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, зокрема, цілодобовий домашній арешт.

Апеляційна скарга мотивована тим, що слідчим суддею належним чином не обґрунтовано можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та порушено норми процесуального права, оскільки не зазначено обставин, які дають підстави вважати про наявність відповідних ризиків, відсутні посилання на матеріали справи, які це підтверджують процесуальними джерелами доказів: показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів. При цьому слідчий суддя не звернув увагу на те, що клопотання слідчого містить лише посилання на тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винним, однак це суперечить презумпції невинуватості, вказані обставини судом враховано не було.

Також адвокат вказує, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 є особою похилого віку, відповідно вчинити дії щодо переховування йому буде вкрай важко, також те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001630 від 09.10.2023, за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, за фактом умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та ч.2 ст. 194 КК України, за фактом умисного пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

По даному факту СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001630 від 09.10.2023, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та за № 0001633 від 09.10.2023 з фабулою «09.10.2023 близько 03:00 в с. Дмитрушки Уманського району, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в житловому будинку за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою недавно розлучився, під час конфлікту із останньою, на ґрунті тривалих неприязних відносин, спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови та колото-різаних ран грудної клітини і спини, від яких вона померла на місці вчинення злочину, після чого з метою знищення майна, облив паливно-горючою рідиною коридор і кімнати житлового будинку, а також будівлю господарського призначення, після чого підпалив господарську будівлю, яка внаслідок пожежі була знищена».

09.10.2023 кримінальні провадження № 0001630 та № 0001633 були об`єднані в одне провадження прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 та присвоєно загальний № 0001630.

09.10.2023 о 05 год. 45 хв. в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_7 .

09.10.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України.

10.10.2023 старший слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування терміном на 60 діб без визначення розміру застави з урахуванням ч. 5 ст. 183 КПК України, вказавши на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з посиланням, зокрема, на те, що: ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років та умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним; не має постійного місця проживання, проживав у с. Дмитрушки Уманського району без реєстрації у домоволодінні колишньої дружини, був знятий з реєстрації 03.05.2023 року; має відомості з повними анкетними даними свідків, потерпілу знає безпосередньо; підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки постійно проживав за місцем вчинення злочину, де збереглися сліди вчиненого кримінального правопорушення та може вчинити новий злочин, оскільки підозрюваний може проявляти агресію, підозрюється у вчиненні умисного пошкодження чужого майна загально небезпечним способом.

Розглядаючи клопотання слідчого слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені ст. 177 КПК України обґрунтовані доводами клопотання слідчого, а підстав для застосування менш суворих запобіжних заходів в судовому засіданні не встановлено та їй застосування не забезпечить належної поведінки підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний раніше не судимий, є особою похилого віку та до постановлення обвинувального вироку на нього розповсюджується презумпція невинуватості мають бути відхилені, адже тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В противагу доводам апеляційної скарги, що клопотання не підтверджується належними доказами, з матеріалів справи вбачається, що можлива причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема: даними протоколу огляду місця події від 09.10.2023; даними протоколу огляду трупа ОСОБА_11 від 09.10.2023; даними лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_11 від 09.10.2023; даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 09.10.2023; даними протоколів огляду предметів від 09.10.2023; актом про пожежу від 09.10.2023; показаннями потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 09.10.2023 та показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 10.10.2023. Ці документи містяться у матеріалах клопотання.

На думку колегії суддів слідчим суддею вірно враховано положення з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано належним чином. Так, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, при апеляційному розгляді даної справи суд не віднайшов.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023про застосування підозрюваному ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб з 09.10.2023 по 07.12.2023 включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді