УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 638/2926/22

провадження № 51-6908 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року відносно ОСОБА_4 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Кулиничі Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 :

- на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди - 24489, 58 грн., моральної шкоди - 75000 грн., процесуальні витрати на правову допомогу - 5000 грн.;

- на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 5603, 16 грн.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 22 січня 2022 року близько 7:30 год. прибув до місця проживання ОСОБА_5 (домоволодіння АДРЕСА_2 ), де відігнувши металеву частину огорожі, яка розташована довкола вказаного приватного домоволодіння та пройшовши на територію домоволодіння, наявним у нього молотком розбив віконне скло, через отвір якого проник всередину будинку, де на той час перебував потерпілий.

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, а саме настання смерті ОСОБА_6 та бажаючи її настання, діючи умисно, озброївшись молотком, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, умисно, зненацька здійснив напад на потерпілого, під час якого прицільно наніс останньому один удар в голову, в результаті якого той впав на ліжко, тим самим втративши здатність чинити опір злочинним діям ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_4 наніс потерпілому множинні удари молотком в голову, обличчя, по тулубу та кінцівкам, чим спричинив останньому легкі та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Однак суспільно - небезпечні наслідки протиправних дій ОСОБА_4 , що виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, у вигляді смерті ОСОБА_5 не настали, так як ОСОБА_4 свій злочинний умисел довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому вдалося вибігти з будинку, звернутися за допомогою до громадян, якими була викликана карета швидкої медичної допомоги, працівники якої доставили ОСОБА_5 до медичного закладу, де йому була надана кваліфікована медична допомога.

Зазначеними діями ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року апеляційні скарги прокурора та захисниказалишено без задоволення, а вирок районного суду - без змін.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

Прокурор звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року через допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_4 , та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам 370, 419 КПК України, оскільки, на його думку, апеляційний суд належним чином не проаналізував доводи як апеляційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання, так і апеляційної скарги захисника, обмежившись формальними вказівками про правильність висновків суду першої інстанції, що перешкодило ухвалити законне рішення.

Вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості.

При винесенні рішення апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_4 вчинив замах на особливо тяжкий злочин, який не зміг довести до кінця лише тому, що потерпілий від нього втік, а дії, спрямовані на вчинення злочину були заздалегідь сплановані. У ОСОБА_4 відсутнє почуття каяття і жалю, натомість, наявне бажання уникнути відповідальності за скоєне.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_4 .Натомість, вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок м`якості.

На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі статті 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2022 року ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_5 , тобто виконав всі дії, які безпосередньо спрямовані на вчинення умисного вбивства потерпілого, при цьому кримінальне порушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з чим дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Призначаючи саме такий вид та розмір покарання, суд своє рішення мотивував наступним.

Дії ОСОБА_4 були заздалегідь ним сплановані, оскільки для досягнення злочинного результату, а саме заподіяння смерті ОСОБА_5 , він озброївся відповідним знаряддям вчинення злочину - молотком, достеменно розуміючи, що в такий ранковий час доби потерпілий буде знаходитися в домоволодінні, а тому його напад для потерпілого буде несподіваним, протиправно проник до його домоволодіння та зненацька здійснив на нього напад.

Вказані обставини скоєння кримінального правопорушення, а також відношення ОСОБА_4 до вчиненого особливо тяжкого злочину та його тяжких для потерпілого наслідків, відсутності у нього почуття каяття та жалю за скоєне, з урахуванням даних, які характеризують його особу, свідчать про аморальну та антисоціальну поведінку ОСОБА_4 , зухвале ігнорування ним правопорядку, нехтування загально прийнятних норм поведінки в суспільстві, а тому його протиправні дії становлять підвищену суспільну небезпеку.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_4 , відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення та відношення підсудного до скоєного, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Не погоджуючись з даним вироком в частині призначеного покарання, прокурор та захисник оскаржили його в апеляційному порядку, де прокурор просив призначити ОСОБА_4 покарання у виді 10 років позбавлення волі, а захисник - перекваліфікувати дії його підзахисного на ч. 1 ст. 122 КК України й призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі, однак їх апеляційні скарги ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року залишено без задоволення, а вирок районного суду - без змін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України покарання, які є аналогічними, наведеними в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були враховані тяжкість кримінального правопорушення (відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином); конкретні обставини справи; дані про особу винного (в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, непрацевлаштований); відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, оскільки його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, апеляційний суд зазначив в ухвалі, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі та посилання, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого, та те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому його дії слід перекваліфікувати на заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, колегія суддів вважала хибними та спрямованими на ухилення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Переконливих аргументів, на думку апеляційного суду, які б вказували на наявність підстав для посилення ОСОБА_4 покарання (на чому наполягав прокурор), а також перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 122 КК України (на чому наполягав захисник), не наведено, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачав з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції статті кримінального закону за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

З такими висновками погоджується й колегія суддів ВС.

Що стосується доводів прокурора про допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, які він убачає у невідповідності постановленого судового рішення вимогам статей 370, 419 КПК України, то слід зазначити, що вони є безпідставними, з огляду на те, що ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального закону, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час постановлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Отже, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої до неї копії ухвали убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надану копію судового рішення, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року відносно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3