Провадження № 1-кп/201/995/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0001517 від 01.10.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, маючого на утриманні батьків похилоговіку, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

представник потерпілого адвокат ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

01 жовтня 2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, біля буд. № 177, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Далі ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, біля буд. № 177, приблизно о 21:30, перебуваючи на відстані витягнутої руки від потерпілого, схопив потерпілого ОСОБА_6 за шию лівим передпліччям та правою рукою, в якій знаходився ніж, наніс удар по передній поверхні лівого стегна у верхній третині, після чого, замахнувши до гори праву руку, в якій знаходився ніж, наніс потерпілому два удари ножем в область грудної клітини зі спини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа, яке розпочинається раною по навколохребтовій лінії в проекції 4-го міжребір?я (на відстані 116 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 4см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде ззаду наперед, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього гемопневмотораксу, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке розпочинається раною по лопатковій лінії в проекції 7-го міжребір?я (на відстані 107 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде ззаду наперед, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в ліву плевральну порожнину, з явищами лівостороннього пневмотораксу, різаної рани на передній поверхні лівого стегна у верхній третині.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся, декілька разів вибачився перед потерпілим, просив суд його суворо не карати, повідомив про часткове відшкодування шкоди потерпілому у розмірі 5000 грн, цивільний позов визнав повністю.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий ОСОБА_6 подав цивільний позов, який просив задовольнити, неодноразові вибачення ОСОБА_3 прийняв, висловився про покарання ОСОБА_3 , яке не пов`язане із реальним позбавленням волі, оскільки бажає, щоб ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, зміг відшкодовувати йому заподіяну шкоду.

4. Докази, які були досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого учасники не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , що виразились в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є умисним тяжким злочином, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, критичне ставлення до вчиненого діяння, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність їх обтяжуючих.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, а також з огляду на думку прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, підтримане потерпілим, враховуючидобровільне часткове відшкодування шкоди потерпілому, особу винного, який має середню освіту, не одружений, має на утриманні батьків похилого віку, має постійне місце реєстрації і проживання, де позитивно характеризується, позитивні характеристики з попереднього місця роботи, вчиненнязлочину вперше, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8 229,40 грн та моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн. Указаний позов обвинувачений ОСОБА_3 визнав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.

Судом встановлено, що у зв`язку з вчиненням ОСОБА_3 вищезазначеного злочину, потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди, яка полягає у фактично понесених витратах на купівлю ліків на загальну суму 8 229,40 грн, що підтверджується доданими до позову чеками (а.п. 33-36).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На думку суду, потерпілий має право на відшкодування матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у фактично понесених ним витратах на купівлю медичних препаратів.

Разом з цим, відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_6 від 20.11.2023, останнім від матері обвинуваченого отримано 5000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Тому до стягнення з обвинуваченого підлягає сума матеріальних збитків за мінусом вже виплачених, а саме в розмірі 3 229,40 грн.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

У суду не виникає сумніву, що діями обвинуваченого потерпілому завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що йому спричинено негативні зміни у його житті: потерпілий з 01.10 по 11.10.2023 та з 07.11 по 17.11.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, перші три дні з яких у реанімації, у нього виникли негативні переживання та спогади про злочин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні моменту злочину, фіксованість уваги на проблемі одужання, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я від спричинених тілесних ушкоджень у життєво важливі органи. В момент спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, знаходження його у реанімаційному відділенні та під час лікування потерпілий переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався сильними болями у місцях ударів ножем, почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та подальшу соціальну адаптацію через погіршення стану здоров`я та страх виходити на вулицю у темну пору доби, не може позбутися від нав`язливих думок про те, що на нього знову хтось може безпричинно напасти. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень відчуває труднощі з дихальною функцією організму.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц, відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Крім того суд зазначає, що виходячи із висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 23.01.2019 року (справа № 187/291/17, провадження № 51-274км17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

01.10.2023 ОСОБА_3 фактично затриманий. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2023 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжений, визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 520,00 грн.

Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.10.2023 року по день винесення цього вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу засудженого і призначене йому покарання, слід змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

Заставу як альтернативний запобіжний захід слід скасувати.

Витрати на проведення експертних досліджень становить 1195,00 грн, які слід стягнути з ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та негайно звільнити його з-під варти.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 520,00 грн - скасувати.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.194 КПК України, до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.10.2023 року по 12.12.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 3 229,40 грн та моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн, а всього 103 229,40 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (КБК 24060300) витрати на проведення судової експертизи в сумі 1195,00 грн (а.п. 154).

Речові докази:

- футболку (спецпакет № PSP 3027045), шорти (PSP 33048021), пару кросівок (PSP 3048022), які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 1283 від 03.11.2023 повернути ОСОБА_3 або його уповноваженому представнику;

- два сліди п/в на 2 л/с, дактилокарту залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 162, 163);

- оптичний диск з відеозаписом з нагрудних відео реєстраторів поліцейських залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 211);

- залишки змиву з ножа (в конверті), зразки крові ОСОБА_6 (в конверті), зразки крові ОСОБА_3 (в конверті), залишки змивів (в конверті), три змиви РБК (кожен у конверті), які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 1283 від 03.11.2023 знищити;

- газовий балон Терен-16 (в конверті), предмет схожий на ніж-метелик (в конверті), які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 1283 від 03.11.2023 знищити, у зв`язку з чим скасувати арешт, накладений на вказані речі слідчим суддею у справі № 201/11976/23 від 04.10.2023.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1