справа № 323/552/19
провадження № 1-кп/336/308/2024
ВИРОК

іменем України

05 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції з ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000059 від 29.01.2019 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Щасливе Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.10.2013 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 04.02.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.ч.2,3 ст.185 КК України, на підставі ч.ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 22.09.2017 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання 1 рік 5 місяців 14 днів.

- 09.02.2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 21 жовтня 2021 року;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , який приймав участь у режимі відеоконференції з Державною установою «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України

захисника адвоката ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_3 будучи раніше судимим за корисливі злочини судимість за які, у встановленому законом порядку не знята і не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин:

12 січня 2019 року, приблизно о 23:00 годині ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, перебуваючи з дозволу потерпілого ОСОБА_6 у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав електричний подовжувач довжиною 40 метрів, котрий знаходився у коридорі вищезазначеного будинку, вартість якого відповідно до висновку експерта №397/19 від 05.02.2019 склала 489 гривень 30 копійок, який належить ОСОБА_6 чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 489 гривень 30 копійок.

Після чого залишив місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю та пояснив, що 12 січня 2019 року, приблизно о 23:00 годині він перебуваючи з дозволу потерпілого у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , викрав електричний подовжувач довжиною 40 метрів, котрий знаходився у коридорі будинку. Після чого залишив місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Розмір матеріальної шкоди завданої потерпілому в розмірі 489,30 грн. не оспорює.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 вірно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження.

Умисні діїобвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до нетяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення злочину проти особи похилого віку.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2015 року, має постійне місце проживання, характеризується посередньо, перебував на обліку у лікаря-нарколога, під медичним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, матеріальна шкода потерпілому повністю відшкодована під час досудового розслідування.

Враховуючи, що обвинувачений не відбув покарання за іншим вироком, вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, слід застосувати ст. 71 КК України.

Крім того, на момент ухвалення вироку встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, вирок суду без змін.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачено декілька видів альтернативних покарань, а саме арешт на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

В даному випадку при визначенні остаточного покарання підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо виключно в умовах ізоляції його від суспільства та вважає необхідним призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

В даному випадку кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_3 вчинив на 12 січня 2019 року, тобто до ухвалення вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 року, а тому покарання остаточне покарання призначатиметься із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.

До обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року. ОСОБА_3 перебував під вартою в період з 19 лютого 2019 року по 20 березня 2019 року.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 05.02.2019 року накладено арешт на речові докази, а саме електричний подовжувач довжиною 40 метрів, з метою збереження.

Відповідно до ч.4 ст.174, п.1 ч.4 ст.374 КПК України, суд скасовує арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 05.02.2019 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2015 року, та призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначене покарання поглинути покаранням призначеним ОСОБА_3 за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2022 року, і остаточно залишити ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 , обчислювати з моменту його затримання, тобто з 21 жовтня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 лютого 2019 року по 20 березня 2019 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- електричний подовжувач довжиною 40 метрів, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1