ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-в/753/459/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

представник органу пробації ОСОБА_4 ,

у судовому засіданні розглянувши подання Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання призначеного судом ОСОБА_5 ,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 12 жовтня 2023 року надійшло подання Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області (далі - подання відділу пробації) про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання призначеного судом ОСОБА_5 .

Подання відділу пробації мотивовано тим, що останній не з`являється до органу пробації, через що є необхідність скасувати звільнення від відбування з покаранням з іспитовим строком та направити ОСОБА_5 для реального відбування покарання.

Прокурор та представник органу пробації у судовому засіданні вважали подання обґрунтованим та просили його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, водночас його неявка у судове засідання з огляду на положення ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає його проведенню.

Суд, перевіривши подання та матеріали особової справи, заслухавши думку учасників, дійшов таких висновків.

Процесуальним законом, а саме п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, передбачено, що суд під час виконання вироку має право вирішити питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

З подання відділу пробації та долучених до нього матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.02.2022 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців, на підставі ст. 75 КК звільнено від його відбування з іспитовим строком тривалістю один рік.

Цим же вироком на ОСОБА_5 було покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

29 червня 2022 року до Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області надійшли на виконання вирок Дніпровського районного суду м. Києва та розпорядження про його виконання.

Орган пробації вказує на те, що протягом тривалого часу ОСОБА_5 не з?являвся до відділу пробації для ознайомлення з умовами відбування покарання.

Надалі 25 липня 2022 року були розпочаті розшукові заходи для встановлення місця знаходження засудженого.

Після направлення матеріалів до Дарницького УП ГУНП у місті Києві для вирішення питання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів було встановлено, що ОСОБА_5 04 березня 2022 року виїхав за межі України без погодження з органом пробації.

Орган пробації вказує на те, що ОСОБА_5 станом на 08 вересня 2023 року перебуває у розшуку, обов?язки покладені на нього судом не виконував, виїхав за межі України без погодження з органом пробації, на реєстрацію не з?являвся, через те є підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11.02.2022.

Всебічно та повно дослідивши обставини подання, суд вважає за можливе відмовити у його задоволенні з огляду на таке.

Правилами частини 2 статті 78 КК України визначено, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Організація роботи органу пробації щодо виправлення засуджених осіб регулюється «Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5.

У зазначеному Порядку передбачено, що на уповноважений орган з питань пробації, крім іншого, покладається обов`язок повідомити засуджену особу про явку до уповноваженого органу з питань пробації, а після постановлення засудженої особи на облік їй за адресою, зазначеною у судовому рішенні або з`ясованою з інших офіційних джерел, надсилається виклик до уповноваженого органу з питань пробації для роз`яснення порядку та умов відбування покарання або порядку виконання обов`язків, покладених на засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Так, відповідальність осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням регламентована у статті 166 КВК України, зокрема якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, відділ з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного покарання. При цьому невиконання обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Направлення засудженого впродовж іспитового строку для відбування призначеного покарання настає у двох випадках:

- коли засуджений в період проходження іспитового строку не виконує покладених на нього судом одного чи кількох обов`язків (при цьому суд у кожному випадку повинен з`ясувати причини їх невиконання);

- якщо засуджений протягом іспитового строку систематично (три і більше рази) вчиняв правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, що дає суду підстави для висновку про небажання засудженого стати на шлях виправлення і необхідності направлення його для реального відбування покарання.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.

Проте з подання не вбачається наявність жодних обставин, які б свідчили саме про умисне ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, умисного порушення ним умов призначеного випробування тощо.

Так, дійсно, засуджений ОСОБА_5 жодного разу не з`явився на реєстрацію до Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, у той же час в матеріалах справи відсутні докази фактів ознайомлення засудженого про необхідність виконання покладених на нього судом обов`язків після набрання вироком суду законної сили, що не спростовується і представниками органу пробації.

Отже, ОСОБА_5 навіть не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, яке йому було призначено судом, та наслідками ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків.

У той же час суд зазначає, що сам факт невиконання обов`язків, покладених на засудженого вироком суду, ще не може бути безумовним свідченням його небажання ставати на шлях виправлення, а отже і вагомою підставою для направлення засудженого для реального відбування покарання.

Так, орган пробації вказує на те, що засуджений ОСОБА_5 виїхав за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Водночас викладене, на переконання суду, саме по собі не може розцінюватися як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення та свідоме нехтування обов`язками, покладених на нього судом.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що ОСОБА_5 є іноземцем, громадянин Республіки Узбекистан, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, виїхав за межі України 04 березня 2022 у зв`язку із повномасштабним вторгнення на територію України та запровадженим воєнним станом з метою забезпечення безпеки життя та здоров?я.

Суд допущені ним порушення розцінює як вимушені, оскільки збройна агресія РФ продовжується і на теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Таку поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку, а також як невиконання обов`язків, покладених на нього вироком суду, оскільки з матеріалів справи також встановлено, що нових злочинів в період іспитового строку він не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався.

У той же час, даних про те, що засуджений отримував застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, - у матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б вочевидь підтверджували небажання засудженого стати на шлях виправлення та вказували на наявність підстав направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для реального відбування покарання, призначеного вироком.

Суд звертає увагу на те, що завданням кримінального судочинства є, зокрема, те, що до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура. Суд не покликаний бути бездумно каральним органом під час кримінального судочинства. Навпаки, суд зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Належне дослідження усіх обставин справи у свої сукупності призводить до диференціації висновків суду у кожній конкретній справі, під час застосування норм закону.

Таким чином, за встановлених обставин, оцінюючи зібрані у провадженні докази в їх сукупності не дають суду можливість зробити висновок, що дії засудженого ОСОБА_5 свідчать про небажання (а не вимушеною мірою) стати на шлях виправлення, а ця ознака є однією з умов скасування звільнення та направлення особи для відбування покарання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що подання органу пробації не підлягає задоволенню та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

постановив:

У задоволенні подання Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1