ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.10.2020 року Пертівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 310 КК України до позбавлення волі на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000348,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року задоволено клопотання слідчого та продовжений ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, строком на 60 (шістдесят) днів, по 19 лютого 2024 року включно.

Розмір застави, встановлений ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2023 року, залишити без змін.

Слідчий суддя врахував, що обставини з часу застосування до підозрюваного запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не зменшилися. Прийняв до уваги, що слідчим та прокурором належним чином обґрунтовано обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Дійшов висновку, що інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим продовжив підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та змінити підозрюваному запобіжний захід на більш м`який, а саме, домашній арешт в нічний час доби.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчий суддя виніс необґрунтоване та незаконне рішення про продовження строку тримання під вартою всупереч законним правам та інтересам підозрюваного.

Вказує, що в даному випадку немає навіть обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_4 до даної справи.

Зазначає, що жоден ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений.

Вважає, що у даній справі «розумність» строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину, на цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані.

Звертає увагу на те, що слідчим не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж взяття під варту, для запобігання вказаних ризиків, за відсутності даних про негативний вплив підозрюваного з його сторони у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, вказує, що у підозрюваного відсутні будь-які накопичення фінансових ресурсів та інших цінностей та його неспроможність сплатити суму застави, що була визначена апеляційною інстанцією.

Доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 є єдиним годувальником у сім`ї, має родину: дружину, яка перебуває у декретній відпустці, 2х малолітніх дітей, матері, яка є вдовою і має захворювання органів зору, діда 1936 року народження; має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, у Кіровоградській області, де він проживає, встановлена комендантська година, під час якої забороняється перебування на вулицях та в інших громадських містах, а також рух транспортних засобів.

Заслухавши підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а також вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.

Так, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2023 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді триманням під вартою до 07 січня 2024 року включно без визначення розміру застави, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року скасована та постановлена нова, якою клопотання старшого слідчого задовольнено частково та застосований до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 січня 2024 року з визначенням застави у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на його процесуальних обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000348 року продовжений до 09 квітня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 22 грудня 2023 року продовжений ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, строком на 60 (шістдесят) днів, по 19 лютого 2024 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано встановлено існування обставин, які виправдовують подальше перебування його під вартою.

Визначені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення доведені, не зменшились та продовжують існувати.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а тому, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, на даний час продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду.

Не зменшився та не перестав існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні з метою наданням останніми таких показів, які будуть викривляти реальну картину вчинення кримінальних правопорушень. Також, він, будучи обізнаним у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження, своїми порадами та вказівками може допомогти особам, які органом досудового розслідування ще не встановлені та до кримінальної відповідальності не притягнуті, ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності.

Також не зменшився й ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Вищенаведене спростовує ствердження захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_4 під вартою, що відповідає та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, є єдиним годувальником у сім`ї, має родину: дружину, яка перебуває у декретній відпустці, 2-х малолітніх дітей, матері, яка є вдовою і має захворювання органів зору, діда 1936 року народження, що за ствердженнями захисника є підставою для застосування більш м`яких запобіжних заходів, не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваної.

Колегія суддів також зважає на те, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування підозрюваного на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження застосування обраного слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника про необґрунтованість визначення розміру застави підозрюваному у 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб через непомірність, то вони є недостатньо обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 3 ч. 5, абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , враховуючи дані про його особу, майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для підозрюваного із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час досудове розслідування триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків його проведення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000348, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3