Провадження № 1-кс/686/8558/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000452,

встановив:

06.10.2023 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 06.10.2023 р., під час огляду місця події - приміщення квартири АДРЕСА_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_3 , а саме на: два мішки білого кольору, із речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України, вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує належним чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні. Також, у своєму клопотанні прокурор вказує, що підставою для арешту майна є факт визнання речовим доказом у кримінальному провадженні саме вилученого посвідчення водія, однак із матеріалів клопотання не зрозуміло, про яке саме посвідчення водія зазначає у клопотанні прокурор. Не вбачається із матеріалів поданого прокурором клопотання й та обставина, що вилучені в ході проведення вказаного огляду речі мають бути об`єктом будь-яких експертних досліджень (відсутня постанова про призначення експертизи). Зокрема, до клопотання прокурором долучено лише: витяг з ЄРДР; рапорт, заява ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення огляду, заява ОСОБА_3 (щодо видачі ним речей, на які просить накласти арешт прокурор), протокол огляду місця події, постанова про визнання речовим доказом (в якій відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів вилучених предметів), копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 , а також пояснення останнього, інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було. В тому числі, не долучає до свого клопотання прокурор й документів, які б давали можливість встановити, хто являється володільцем житлового приміщення, в якому проводився огляд, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірити законність вилучення під час огляду речей, на які просить накласти арешт прокурор.

Крім того, з врахуванням положень ч.7 ст.237 КПК України (згідно з якими при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, крім того, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, а вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном), прокурор у клопотанні не мотивує, у випадку правомірності проведення огляду, яка є необхідність в збереженні речових доказів, саме шляхом накладення арешту на майно, яке, за версією прокурора, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто, є вилученим законом з обігу.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Також, у прохальній частині свого клопотання прокурор просить не позбавляти права користування вилученими речами, очевидно ОСОБА_3 , та просить застосувати, при накладенні арешту, заборони відчуження та розпорядження вилученим майном, однак, яка є необхідність у встановлені вказаних заборон, прокурор у клопотанні не аргументує.

Також, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять контактних даних особи, в якої вилучались предмети, на які просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказану особу ( ОСОБА_3 ) про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000452, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя