ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1490/21

Номер провадження 1-кп/495/384/2022

13 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в місті Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000017 від 11 січня 2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, не одруженого,маючого на утриманні 2-хнеповнолітніх дітей, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

сторони кримінального провадження :

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

неповнолітня потерпіла- ОСОБА_6

законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7

представник законного представника потерпілої- ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення(проступок), передбачене ч.1 ст. 164 КК України при наступних обставинах:

Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2008 року (справа № 2-6763-2008), судом було вирішено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 ,аліменти на утримання неповнолітньої дітини- доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2008 року до досягнення донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, а саме: до 07 квітня 2026 року.

Однак обвинувачений ОСОБА_3 систематично,упродовж тривалого часу злісно ухиляється від виплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини - доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніякої участі у житті та виховуванні дитини не приймає, не вживає заходів по працевлаштуванню, на обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває.

Таким чином,загальна сума заборгованості по аліментам станом на 31.12.2020 року обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно розрахунку заборгованості, виданої державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції ( міста Одеса) станом на 31 грудня 2020 року складає 117 тисяч 927 гривень 62 копійки.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно він знаходився в шлюбі з ОСОБА_9 від якого вони мають неповнолітню дитину- доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина проживає з матір`ю та фактично знаходиться на ії утриманні. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2008 року він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку,про що йому було відомо, але в зв`язку з тим,що він не має постійного заробітку, він не може сплачувати аліменти на утримання дитини, так как його тимчасових заробітків вистачає тільки на його існування, в центр зайнятості він не звертався з розміром заборгованості по аліментам згодний, просить врахувати те,що під час розгляду справи в суді він частково сплатив заборгованість по аліментам в розмірі 5000 гривень, у нього на утриманні знаходиться дві неповнолітні дитини від інших фактичних шлюбних відносин, а також те, що він в nеперішній час знаходиться у вкрай скрутному матеріальному становищі так як в будинку за місцем його проживання відбулася пожежа, в скоєному щиро розкаявся.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив кримынальний проступок. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння проступку обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст.164 КК Україїни, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Об`єктом даного кримінального проступку є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції ООН, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст.180) та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Предметом кримінального правопорушення, яке аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Обставини кримінального проступку свідчать про злісне ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від сплати аліментів, а його доводи відсутністі постійної роботи , суд вважає неспроможними у зв`язку з тим, що вказані ним обставини, хоча і мали місце, не перешкоджали йому виконувати свої обов`язки батька.

За змістом ст.27 Конвенції ООН та вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.

Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 протягом тривало часу не вчиняв будь-яких заходів для належного матеріального забезпечення своєї неповнолітньої дитини. Обставин, які б не дозволили обвинуваченому протягом тривалого часу виконувати належним чином покладені на нього законом обов`язки щодо утримання своєї неповнолітньої дитини, суд не встановив

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, але займається суспільно-корисною працею, його вік та стан здоров`я, скрутне майнове становище обвинуваченого викликане пожежею в його будинку, те що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення,яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступкі, його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений є не судимою особою, має постійне місце мешкання, посередньо характеризується, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді засудження ОСОБА_3 до покарання у вигляді обмеження волі та звільнення від відбування покарання з випробуванням,встановивши йому іспитовий термін з покладенням на нього ,як передбачених ст. 76 КК України обов`язків, так і додаткового обов`язка, а саме: сплати заборгованості по аліментам в розмірі 117 927 гривень 62 коп.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності суд вважає за доцільне не обирати.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 ,наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ,роботи або навчання,

-сплатити заборгованість по аліментам в розмірі 117 927 гривень 62 коп.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 , доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 , до набуття вироком законної чинності не обирати.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 ,рахувати з моменту оголошення вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій та прокурору.

На вирок сторонами кримінального провадження може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1