ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 545/3125/22

провадження № 51-4041км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001514за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новий Бурлук Чугуївського району Харківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки і 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони у проміжок часу з 24 лютого до 17 травня 2022 року, діючи за попередньо змовою між собою, в умовах воєнного стану проникли в приміщення пошкодженого під час окупації складу для зберігання вантажу по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали 2 насоси , які належали ФОП ОСОБА_9 , велосипед ТМ «Sparta Pick Up» і мотокосу ТМ «Hyundai Z525», які належали ОСОБА_10 , чим заподіяли майнової шкоди на загальну суму ФОП ОСОБА_9 - 15 678 грн та ОСОБА_10 - 11 913 грн.

Окрім того, в період часу з 24 лютого до 17 травня 2022 року ОСОБА_7 в умовах воєнного стану проник на огороджену парканом територію кінного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в межах адміністративного підпорядкування Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, звідки таємно викрав належний ОСОБА_10 триколісний моторолер «ZONGSHEN ZS2200DZH-2», обладнаний електродвигуном потужністю 2,2 квт, з ключами від нього, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 68 900 грн.

Полтавським апеляційним судом за апеляційною скаргою прокурора вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у частині призначеного покарання було скасовано та ухвалено новий вирок від 03 квітня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2022 року до 07 вересня 2022 року з розрахунку день за день.

Цим же вироком ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2022 року до 07 вересня 2022 року з розрахунку день за день.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити й на підставі положень ст. 75 КК України звільнити їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і 6 місяців.

Вказує на те, що апеляційним судом належним чином не були враховані всі обставини справи й дані про особи обвинувачених, а саме їх характеристики за місцем проживання, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, наявність на утриманні малолітніх дітей, а також те, що майно потерпілим повернуто, й потерпілі не мають претензій матеріального характеру.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримала подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації їх дій за ч. 4 ст. 185 КК України в поданій касаційній скарзі сторони захисту не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й даним про особи засуджених через суворість, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до положень статей370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що прокурор подав апеляційну скаргу, в якій на обґрунтування своєї позиції щодо незаконності вироку місцевого суду виклав змістовні, конкретні доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, що призвело до м`якості призначеного покарання, та просив скасувати вирок місцевого суду й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, яке потрібно відбувати реально.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особи винних й навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.

Зокрема, судом апеляційної інстанції враховано, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких; дані про особи винних, які в силу ст.89 КК України не судимі, однак раніше притягувались до відповідальності, за місцем проживання характеризуються посередньо, не працевлаштовані.

Окрім того, судом взято до уваги думку потерпілого ОСОБА_9 , який у своїй заяві вказував на цинічність дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пов`язаних із вчиненням крадіжки в умовах воєнного стану.

Зваживши на зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженим покарання, яке потрібно відбувати реально, мотивувавши належним чином своє рішення, й обґрунтовано визнав неможливим застосування щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Колегія суддів убачає, що покарання засудженим призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для скасування чи зміни вироку апеляційного суду, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.

Керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд,

ухвалив:

Вирок Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3