Провадження №1-кп/337/115/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №0000840 від 25.07.2023р., відносно

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке вона мотивує тим, що під час досудового розслідування до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому було продовжено. На теперішній час кримінальне провадження не розглянуто та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину, який вчинено в умовах воєнного стану та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років. ОСОБА_5 раніше був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів,до затримання офіційно не працював, постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків не має, у зв`язку з цим з метою уникнення кримінальної відповідальності та подальшого відбування покарання за скоєне він може переховуватись від суду та надалі вчиняти кримінальні правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Потерпілий ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень є мінімальним, а ризик переховування від суду взагалі є недоведеним. Обвинувачений опинився у скрутних життєвих обставинах. Проте, він не має наміру ухилятися від явки до суду або вчиняти інші правопорушення. У зв`язку з цим заявив клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, яке є достатнім для забезпечення його належної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим та пояснив, що до затримання він мешкав у покинутому будинку в с. Новослобідка, мав випадкові заробітки, за місцем реєстрації не мешкав тривалий час, хто там наразі мешкає йому невідомо, раніше там проживали незнайомі йому люди. Він має сестру, яка мешкає у м. Суми. У разі звільнення його з-під варти, через декілька днів він повідомить суду, де він буде проживати, наразі він назвати адресу не може. Також він буде шукати роботу, щоб заробляти гроші, та буде прибувати до суду за викликом. Наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення у нього немає.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, приходить до такого.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту або з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Відповідно до ст.176, 177, 194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є найбільш суворим та винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно положень п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 07.08.2023р. застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 06.10.2023р. включно, а також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 грн., яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

В подальшому ухвалами Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2023р., 30.11.2023р. строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою було продовжено, останній раз до 29.01.2024р. включно.

Також встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у тяжкому умисному корисливому злочині, який вчинив в умовах воєнного стану та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведення його винуватості.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суд враховує, що в межах розгляду даного клопотання суд не вправі давати оцінку належності та допустимості зібраних в ході досудового розслідування доказів, а лише визначає чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку, суд вважає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд вважає встановленим та доведеним наявність ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, 25.05.2022р. він був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, проте знову обвинувачується у вчинені нового тяжкого корисливого злочину, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особистості та небажання стати на шлях виправлення. За вказаний злочин ОСОБА_5 може бути засуджений до позбавлення волі на строк до 8 років, а тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого відбування покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, він може переховуватись від суду.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_5 законного джерела доходу не має, за зареєстрованим місцем проживання тривалий час не мешкає,постійного місця проживання не має, до затримання мешкав у покинутому будинку, будь-які дані про його соціальні зв`язки, фактичне місце проживання його близьких та рідних, стороною захисту не надано.

Вказані обставини та усвідомлення суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в сукупності вказують на можливість обвинуваченого ОСОБА_5 як переховуватися від суду, так і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш того, вказані вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Крім того, до теперішнього часу не надійшли заяви від осіб, які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого, що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Також стороною захисту доказів наявності помешкання, в якому обвинувачений може постійно проживати, перебуваючи, зокрема, під домашнім арештом, суду не надано.

Доказів про наявність у обвинуваченого хвороб, які б унеможливили його тримання під вартою, суду не надано.

Крім того, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки, як вже зазначалось, з урахуванням наявних ризиків, такий запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, обвинувачений не може назвати адреси свого помешкання, де він має намір проживати та за якою його можливо було б викликати до суду.

Таким чином, з метою запобігання встановлених судом ризиків, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити, а у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Керуючись ст. 176-178, 182-184, 193-194, 197, 199, 205, 303, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, а саме до 15 березня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений 16 січня 2024 року о 16.15 год.

Суддя ОСОБА_1