ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/337/23 Справа № 243/1397/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2022 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0002368 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

Встановила:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2022 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, вдівця, який має вищу освіту, за спеціальністю інженера механіка, отримує дохід від тимчасових цивільно правових угод з виконання робіт по виготовленню посуду у посудному цеху, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, вирішено питання про арешт майна та речові докази.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 19 листопада 2019 року, о 21 год. 00 хв., знаходився у приміщенні житлової кімнати домоволодіння АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, затіяла сварку із ОСОБА_8 та між ними стався конфлікт. Під час конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_11 не менше 40 (сорока) ударів в обличчя, по верхнім та нижнім кінцівкам, чим спричинив потерпілій синці та садна обличчя, синці верхніх та нижніх кінцівок, після чого наніс не менше п`яти ударів кухонним ножем в праве стегно ОСОБА_11 та один удар ножем у лобнотім`яну ділянку зліва волосистої частини голови, спричинивши тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент їх заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_11 явилися пошкодження великої підшкірної вени стегна, колото різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних сосудів і різана рана лобнотім`яної ділянки зліва волосистої частини голови, які ускладнились розвитком загального гострого недокрів`я внутрішніх органів.

Такі дії обвинуваченого суд кваліфікував ч. 2 ст. 121 КК України, тобто як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 11 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог вказує, що у ОСОБА_8 був умисел саме на позбавлення життя потерпілої, оскільки він наніс не менше п`яти ударів ножем в праве стегно та один удар у голову, від чого потерпіла на місці скоєння правопорушення. Між вказаними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинний зв`язок. Крім того, для злочину використано знаряддя з підвищеними травмуючи властивостями, яким спричинив не менше 5 ударів.

Також зазначає, що на наявність умислу саме на позбавлення життя потерпілої вказує, на факт, що ОСОБА_8 не викликав швидку допомогу, маючи мобільний телефон, більш того, після спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, минуло декілька годин, протягом яких вона могла виконувати певні активні дії, отже у разі надання своєчасної допомоги, можливо було уникнути смерті потерпілої.

Вказує, що доводи ОСОБА_8 на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій іншою особою, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин, оскільки вони повністю спростовуються показаннями інших осіб та матеріалами кримінального провадження.

Звертає увагу, що суд у оскаржуваному вироку допускає істотні суперечності у своїх висновках, внаслідок чого його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема щодо відношення ОСОБА_8 до настання смерті потерпілої, який постійно міняв версії смерті ОСОБА_11 . Тому, висновки суду про перебування ОСОБА_8 в стресовому стані, повністю спростовуються, оскільки останній намагався вжити заходи задля уникнення відповідальності за вчинене.

Вказує, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення покарання обвинуваченому, яке не відповідає ступню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 119 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд не дав належної оцінки показанням обвинуваченого, потерпілої та свідків. Так, обвинувачений показав, що не бажав та не допускав, що наслідком нанесення ушкоджень в область сідниці буде спричинене тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя, а тому в його діях є необережна форма вини. При призначені покарання, суд не дав належної оцінки поясненням потерпілої, яка просила звільнити ОСОБА_8 , та врахувати, що його діти та його загиблої доньки, залишилися без матері та батька.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати. Вважає вирок незаконним, оскільки його кримінальне провадження сфальсифіковано. Він не мав намір вбивати потерпілу, яка є його дружиною та матір`ю його дітей. Правоохоронні органи не шукали дійсного вбивцю його дружини та проігнорували всю інформацію, яку він їм надав. Крім того, проігноровано, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, як про це стверджує прокурор. Також суд не звернув увагу на показання свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що бачив потерпілу, з тілесними ушкодженнями, тобто після конфлікту з ним.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано.

Так, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 саме у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК.

Так, для відмежування умисного вбивства (ст. 115 КК) від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 121 КК), беруться до уваги докази щодо змісту та спрямованості умислу винного. Й основним критерієм для такого відмежування є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві, на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного.

При цьому питання про спрямованість умислу в кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації заподіяних тілесних ушкоджень та причин припинення посягання.

Як убачається зі змісту вироку, у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, послався на показання обвинуваченого, який не заперечив, що між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт, вона намагалась йому нанести тілесні ушкодження та погрожувала ножем, який він забрав та наніс удари в область сідниці, після чого ОСОБА_11 вийшла з дому, при цьому зазначив, що вбивати останню не хотів, а планував з нею майбутнє, обговорив її подальше лікування від наркотичної залежності.

Судом першої інстанції досліджена заява потерпілої ОСОБА_13 , відповідно до якої остання в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, повідомила у заяві, що її зять ОСОБА_8 не вбивав її дочку, тому просить справу провадженням закрити, а ОСОБА_8 звільнити, у зв`язку з тим, що його та її дочки діти залишаться без батька та матері.

Крім того, судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Так, свідок ОСОБА_14 показав, що він є лікарем швидкої медичної допомоги та виклав обставини виявлення ОСОБА_11 вже без ознак життя у дворі будинку.

Свідок ОСОБА_15 показав, що сусіди будинку, де мешкали ОСОБА_8 та ОСОБА_11 зателефонували йому та сказали, що чутно крики та його батько ( ОСОБА_8 ) попросив викликати швидку допомогу. Через незначний час він прийшов до місця мешкання батька, біля двору вже була швидка допомога. Зазначив, що ОСОБА_11 зловживала спиртними напоями та наркотиками, за що вони з ОСОБА_8 сварилися, оскільки останній не дозволяв.

Свідок ОСОБА_16 надала аналогічні показання зі свідком ОСОБА_15 та додала, що обвинувачений не розумів, як це сталось, в нього була розсічена брова та запекла кров. Також свідок зазначила, що ОСОБА_11 зловживала алкогольними напоями і наркотичними засобами та в стан сп`яніння була агресивна та затівала бійки з ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_17 показав, що проживає по сусідству із ОСОБА_8 , коли він прийшов до себе додому почув як кричить ОСОБА_8 та просить викликати швидку допомогу, тоді він подзвонив сину ОСОБА_8 , а дружина викликала швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_18 надала пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_19 показала, що є сусідкою ОСОБА_8 та зазначила, що чула чоловічі крики з його подвір`я, у голосі відчувався страх.

Свідок ОСОБА_20 показав, що працює в біль`ярдній, куди приходила ОСОБА_11 , вона була в крові та в розхристаному стані, випила чарку кон`яку, потім він побачив, що до її будинку приїхала швидка допомога та поліція.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені показання свідків вказують на наявні конфлікти між ОСОБА_21 та ОСОБА_11 через зловживання останньою алкогольними напоями та наркотичними засобами, також свідки підтвердили, що ОСОБА_11 знайшли померлою у дворі будинку та факт виклику швидкої допомоги саме на прохання ОСОБА_8 .

Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, які підтверджують лише факт нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які мають причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті останньої, нанесення яких обвинуваченим ОСОБА_8 не оспорюються.

Так, судом досліджені такі письмові докази, витяг з ЄРДР за № 0002368, 19 листопада 2019 року внесені відомості про вчинення злочину за кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України; інформацію, відповідно до якої, о 22 год. 32 хв. 19 листопада 2019 року, на телефонну лінію поліції надійшло повідомлення від фельдшера швидкої допомоги про те, що . по АДРЕСА_1 був виявлений труп ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті; протокол огляду місця події, від 19 листопада та 20 листопада 2020 року, який проведений на підставі ухвали слідчого судді від 21 листопада 2020 року за місцем мешкання ОСОБА_8 ; протокол слідчого експерименту від 20 листопада 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_8 продемонстрував як проходив конфлікт між ним та ОСОБА_11 , як він їй наніс удари у сідницю, після цього співмешканка вискочила у вікно.

Також судом досліджені матеріали негласної слідчої дії, а саме: клопотання про надання дозволу на її проведення від 25 листопада 2019 року; ухвала суду апеляційної інстанції від 04 грудня 2019 року, якою надано дозвіл на проведення аудіо-, відео- контролю за ОСОБА_8 в умовах камери(ізолятора тимчасового тримання № 7 ГУНП в Донецькій області за адресою; Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 30, терміном 20 днів; доручення про проведення негласної слідчої дії від 04 грудня 2019 року, за яким проведення аудіо-, відео- контролю за ОСОБА_8 доручено співробітникам ВКП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області; протокол за результатами проведення негласної слідчої дії від 27 грудня 2019 року, відповідно до якого під час розмови із співкамерником, ОСОБА_8 розказав, що був конфлікт із співмешканкою, яка намагалася подряпати його обличчя, а потім схопила ніж та повідомила, що виколе йому око та почала махати ножем. Він їй наніс удар у обличчя, однак потерпіла не заспокоїлася, тому він зробив їй підсікання, вона впала на коліна та падаючи розсікла йому брову, після чого він вихопив у неї ніж та наніс їй удари ножем у сідницю 2-3 рази, після чого вона вискочила у двір через вікно. Через деякий час він зрозумів, що її довго немає, вийшов у двір став гукати, а потім побачив, як вона навпочіпки, сидить біля гаражу обперта до стіни, він присів до неї, ніс до носу, відчув, що вона дихає та став викликати швидку допомогу. Повідомив, що наміру вбивати у нього не було, тому що вона його дружина, вони мають трьох малолітніх дітей, і він гадки не мав, що зачепив якусь велику судину в нозі.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені ОСОБА_8 обставини узгоджуються з показаннями допитаних свідків, зокрема про агресивне поводження ОСОБА_11 та спричинення тілесних ушкоджень самому ОСОБА_8 , а саме розсічена брова, також даними НСРД не підтверджений факт того що ОСОБА_8 бажав настання смерті ОСОБА_11 або свідомо допускав, оскільки удари наносив у сідницю, що не є життєво важливим органом.

Апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_8 не міг передбачити, що удари ножем у сідницю призведуть до значної кровотечі та смерті ОСОБА_11 , що виключає наявність умислу на вбивство, а вказує на мету спричинити тілесні ушкодження особі, враховуючи протиправну поведінку самої потерпілої та провокування нею на нанесення таких тілесних ушкоджень.

Також судом першої інстанції досліджені інші письмові докази, які вказують на настання смерті ОСОБА_11 від спричинених тілесних ушкоджень, а саме: протокол огляду трупа від 20 листопада 2019 року; протокол огляду від 03 грудня 2019 року, зафіксовано запаковані у спецпакети біологічні зразки, вилучені під час огляду трупа; протокол від 20 листопада 2019 року та заяви ОСОБА_8 , за його добровільною згодою були отримані біологічні зразки та речі, які були на ОСОБА_8 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; заява ОСОБА_8 про надання добровільної згоди на відібрання біологічних зразків крові, постанови слідчого та протоколу від 21 листопада 2019 року, у ОСОБА_8 відібрані біологічні зразки для проведення експертизи; карта виїзду швидкої допомоги № 35366 від 19 грудня 2019 року, відповідно до якої, при огляді встановлено, що у дворі під стіною гаражу знайдено жінку в положенні сидячі, обпершись спиною на стінку гаражу, навколо неї численні плями крові, шкіра бліда, пульс, дихання, серцебиття відсутні, о 22 год. 12 хв. констатовано біологічну смерть; висновок експерта № 674, висновку експерта № 2 від 10.02.2020 року, висновок експерта № 36 від 10 лютого 2020 року щодо дослідження трупа ОСОБА_11 ; висновок експерта № 446 відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження.

Також судом досліджені висновки експерта № 1469/1, № 1469, № 1469/3, № 1469/2, № 1469/5, № 1469/7, № 1469/6, № 1469/4, № 15/4, № 1101/1, № 15/3, № 15/5, № 15/6, № 15/2, № 54-МК, № 5 щодо дослідження крові ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , її наявність на об`єктах вилучених у домоволодіння ОСОБА_8 та трупу ОСОБА_22 , при цьому, апеляційний суд звертає увагу, що вказані експертизи підтверджують наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , які спричинили смерть, за тих обставин, які наведені самим обвинуваченим ОСОБА_8 .

Згідно із висновком судової психіатричної експертизи № 1117 від 17 січня 2020 року, ОСОБА_8 , 1966 року народження, виявляє органічний розлад особистості з Джексонівськими епіпріступами по анамнезу, психопатоподібний синдром, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, канабіоїдів, з шкідливими наслідками. У період скоєння інкримінованого діяння ОСОБА_8 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вчиняв правопорушення у стані простого алкогольного сп`яніння. У період вчинення правопорушення ОСОБА_8 не перебував у тимчасово хворобливому стані, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_8 може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Колегія суддів враховує сукупність обставин кримінального провадження, а саме: відносини обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_11 , які передували злочину, наявність тривалих конфліктів між ними, той факт, що вони мали трьох спільних дітей, вели спільний побут; обставини самої події, характер і локалізацію спричинених поранень, хаотичне, нецілеспрямоване завдання обвинуваченим ударів ножем в область сідниці при поганому освітленні кімнати; поведінку ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення, спробу викликати швидку допомогу після виявлення ОСОБА_11 у крові, шляхом прохання у сусідів, здивування від побаченого.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Висновок суду першої інстанції, про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним та дослідженим у кримінальному провадженні доказам у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , поза розумним сумнівом, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Твердження прокурора про наявність в діях ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 є безпідставними з огляду на таке.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Визначальним для відмежування умисного вбивства від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на наведені положення судом першої інстанції правильно проведено вищевказане відмежування та кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне завдання тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події та після неї, їх стосунки.

Так, відповідно до показань обвинуваченого, які він надав у судовому засіданні та які зафіксовані на підставі проведення НСРД, останній мав намір лише нанести тілесні ушкодження, оскільки з потерпілою був конфлікт та вона поводила себе агресивно, та був впевнений що наносячи їх не завдасть великої шкоди потерпілій, оскільки проникнення у тіло не було глибоким. Також апеляційним судом враховано, що події відбулися при поганому освітленні в кімнаті (світло від екрана комп`ютера), у зв`язку з чим, ОСОБА_8 не відразу побачив наявність плям крові та їх розмір на ліжку, крім того, виявивши непритомну ОСОБА_11 , обвинувачений відразу намагався викликати швидку допомогу, звернувся за допомогою до сусідів.

Також на відсутність умислу саме на вбивство свідчить той факт, що беззаперечно маючи можливість на доведення умислу до кінця, не продовжив наносити ОСОБА_11 удари, а припинив їх нанесення, в подальшому вчиняв дії, направлені на усунення наслідків завданих тілесних ушкоджень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 у разі наявності у нього умислу на позбавлення життя потерпілого, мав реальну можливість довести свої злочинні дії до кінця, однак самостійно припинив наносити удари після того, як ОСОБА_11 перестала себе поводити агресивно та пішла.

За таких обставин, матеріали справи не містять жодного переконливого доводу, з посиланням на конкретні докази, які б підтверджували той факт, що з суб`єктивної сторони дії ОСОБА_8 були направленні на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Таким чином, ураховуючи характер стосунків між обвинуваченим та потерпілою, обставини події, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою, поведінку обвинуваченого після завдання ним ударів, суд першої інстанції зробив правильний висновок, щодо перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст.115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та надав належне обґрунтування стосовно відсутності у обвинуваченого умислу на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 .

Разом з цим, доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 не ст. 119 КК України не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді, оскільки як показав сам обвинувачений, між ним та ОСОБА_11 був конфлікт, вона спричинила йому тілесні ушкодження та він в ході конфлікту наніс їй тілесні ушкодження, отже тілесні ушкодження ножем він наносив умисно з метою завдання останній тілесних ушкоджень. Вказані обставини також підтверджуються іншими доказами, які проаналізовані судом апеляційної інстанції та поза розумним сумнівом дають підстави стверджувати, що ОСОБА_8 мав умисел саме на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що унеможливлює кваліфікацію його дій за ст. 119 КК України.

Твердження захисника, що суд першої інстанції не надав уваги пояснення потерпілої, яка просила звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки в діях ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що не є приватним обвинуваченням, а тому думка потерпілої може слугувати лише для призначення покарання та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого, що він не мав наміру вбивати ОСОБА_11 враховані судом першої інстанції та його дії перекваліфіковані на ч. 2 ст. 121 КК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи обвинуваченого, що правоохоронні органи не шукали дійсного вбивцю є надуманими, оскільки сам обвинувачений підтвердив нанесення потерпілій ножових поранень, які і стали причиною її смерті, крім того вина ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується іншими доказами, які узгоджуються між собою, є логічними, послідовними та поза розумним сумнівом вказують на наявність вини останнього.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зважаючи на те, що свідок ОСОБА_20 був допитаний через довготривалий проміжок часу після подій, точну дату, коли саме він бачив ОСОБА_11 у такому вигляді суду не повідомив, суд може ствердити, що в силу особливостей пам`яті людини та спливу часу, свідок об`єктивно помиляється щодо того, що саме в день смерті він бачив ОСОБА_11 у своєму закладі, а тому доводи обвинуваченого, що свідок бачив ОСОБА_11 вже після нанесення їй тілесних ушкоджень є хибними.

Твердження обвинуваченого, що відсутні докази перебування його в стані алкогольного сп`яніння є надуманими, оскільки судом при призначені покарання не враховано, як обтяжуючу обставину покарання, перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини щодо особи обвинуваченого, його способу життя, на представлену інформацію з установи покарань про стан здоров`я обвинуваченого, який хоч і не таким, за яким обвинувачений підлягає звільненню від покарання, але на думку суду значно впливає на визначення міри покарання. Крім того, при обранні виду та міри покарання, суд врахував характер поведінки потерпілої в момент конфлікта, яка своїми діями сприяла виникненню конфліктної ситуації і її наслідкам. Обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчинення умисного злочину, спричинення смерті іншій особі, беззаперечного усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, враховуючи особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що обране покарання, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження нових злочинів, а тому відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та з урахуванням особи обвинуваченого, не вбачає достатніх підстав для призначення більш м`якого покарання або застосування, як положень ст. 75 КК України, так і положень ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції при призначенні міри покарання враховані всі обставини які характеризують обвинуваченого та позицію потерпілої, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченого, при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Враховуючи наведене та вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення покарання ОСОБА_8 , будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Отже, рішення суду першої інстанції є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2022 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0002368 за обвинуваченням ОСОБА_8 . у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді