справа №991/9537/23
провадження №1-кс/991/9631/23
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«02» листопада 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , детектива НАБУ ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 18 жовтня 2023 року він звернувся до НАБУ із заявою про вчинення ОСОБА_5 кримінально караного діяння з надання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі службовій особі, яка займає відповідальне становище, а саме «начальнику» або «в.о.» СУ ФР в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва, тобто кримінального правопорушення, яке передбачене ч.3 ст. 369 КК України. 20 жовтня 2023 року така його заява була отримана НАБУ, однак відомості по цій заяві до ЄРДР не внесенні, чим порушено порядок, визначений КПК України. Так, станом на 25 жовтня 2023 року заявнику не повідомлено про внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР та не надано витяг з ЄРДР. В зв`язку з цим ОСОБА_3 просить визнати протиправною бездіяльність уповноваженою особи НАБУ на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення після отримання його заяви та зобов`язати відповідальну уповноважену особу НАБУ внести (зареєструвати) відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 .

Позиція сторін у судовому засіданні.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 просив його скаргу задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково зазначив, що звертаючись до органу досудового розслідування з заявою про злочин, будь-яких доказів до неї він не додавав, оскільки вони повинні збиратися слідством після внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, ст. 214 КПК України не вимагає надання разом із заявою доказів.

Детектив НАБУ ОСОБА_4 в судовому засіданні проти скарги ОСОБА_3 заперечував, посилаючись на те, що НАБУ дійсно була отримана заява ОСОБА_3 про злочин, за результатами розгляду якої заявнику була надана відповідь листом від 30 жовтня 2023 року. Зазначив, що ОСОБА_3 окрім самої заяви, будь-яких інших доказів на підтвердження зазначених в ній обставин НАБУ не надав. Тому, за результатом розгляду викладених у заяві доводів в межах компетенції Головним підрозділом детективів НАБУ було встановлено, що заявником не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності детективів НАБУ, у зв`язку з чим було прийнято рішення про відсутність достатніх правових підстав для внесення детективами відомостей до ЄРДР. Детектив просив відмовити у задоволенні скарги та долучив на підтвердження своїх доводів копію зазначеної ним відповіді НАБУ на заяву ОСОБА_3 .

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали скарги з додатками, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

У своїй заяві про кримінальне правопорушення від 18 жовтня 2023 року ОСОБА_3 зазначає, що на розгляді Вищого антикорупційного суду знаходиться кримінальне провадження №0000064 (справа №761/15604/17) за обвинуваченням групи осіб, зокрема і його у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.4 ст. 368 та ч.2 ст. 369-2 КК України. Під час дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, зокрема відео та аудіо матеріалів за результатами проведених НСРД, ОСОБА_3 стало відомо, що свідок ОСОБА_5 неодноразово повідомляв про надання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі службовій особі яка займає відповідальне становище, а саме «начальнику» або «в.о.» СУ ФР в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва. З досліджених матеріалів НСРД йому стало відомо, що: сума неправомірної вигоди становила 100 000 доларів США; «начальника» або «в.о.» СУ ФР в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва свідок ОСОБА_5 назвав по імені « ОСОБА_6 »; дата надання неправомірної вигоди - 15 березня 2015 року; дії вчинені на користь ОСОБА_5 - непритягнення до кримінальної відповідальності за злочини по фіктивному підприємництву за ст. 205 КК України та сприяння ухиленню від сплати податків і зборів у формі пособництва за ст. 212 КК України. Доказами на підтвердження зазначених у заяві відомостей заявник вказав: технічний звукозапис судового засідання; матеріали НСРД; свідка ОСОБА_5 та «адвоката» якого свідок згадував в матеріалах НСРД.

Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_3 самі по собі обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній наведені лише відомі заявнику відомостей, які на його думку можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень. При цьому, заявник не наводить будь-яких об`єктивних даних та не надає доказів, які б підтверджували зазначене, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення зазначених ним у заяві протиправних дій та можливі докази зазначеного , ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності таких дій та власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Тобто, кожне висловлене твердження у заяві про злочин повинно бути підтверджено будь-якими розумними поясненнями, які можливо перевірити та/або доданими матеріалами, у тому числі в частині підслідності НАБУ та підсудності ВАКС. Однак, як вбачається з матеріалів скарги та, що було встановлено в ході її розгляду, заявник посилається на матеріали кримінального провадження №0000064, де він є обвинуваченим і під час ознайомлення з якими йому стало відомо про кримінальне правопорушення, обставини якого він повідомив НАБУ, але при цьому, ні під час звернення з заявою про кримінальне правопорушення, ні під час розгляду цієї скарги не надає будь-яких доказів того, що зазначене ним кримінальне провадження дійсно існує, а він там є учасником, який має доступ до його матеріалів. Крім цього, посилаючись на протоколи НСРД, як на доказ обставин, викладених ним у заяві, ОСОБА_3 не додає їх до заяви для перевірки, а також слідчому судді на підтвердження зазначених ним доводів, як і рішень слідчих суддів, на підставі яких зазначені НСРД були проведенні згідно вимог законодавства. Також заявник не надає будь-яких доказів статусу ОСОБА_5 як свідка у вказаному кримінальному провадженні.

Лише самих відомостей, викладених у заяві та не підтверджених конкретними фактами та доказами (розумними сумнівами), а лише посилання на нібито існування таких доказів, на переконання слідчого судді, не достатньо на підтвердження наявності ознак скоєння злочинів, які підслідні НАБУ, інакше будь-які дії, за такою логікою, можливо піддати сумніву та неправомірній перевірці.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 відсутні, а тому в задоволенні таких його вимог слід відмовити.

Крім того вважаю за необхідне зазначити, що факт наявність існування кримінального провадження відносно заявника та вірогідність понесення ним можливого покарання за результатами його розгляду, без доведення відповідними матеріалами (зокрема, на які сам посилається) зазначених ним у заяві про кримінальні правопорушення обставин, може свідчити про переслідування заявником іншої мети ніж та, яка ним декларується, зокрема можливої дискредитації свідка у кримінальному проваджені, або можливого здійснення будь-якого впливу на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1