КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3957/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004339, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.08.2020 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23.04.2021 замінено несплачену суму штрафу на покарання у виді громадських робіт на строк 50 годин,

- 17.08.2022 вироком Брусилівського районного суду Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.08.2022, більш суворим, призначеним за новим вироком, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13.11.2020 в денний час доби, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1749 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд, ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, належним чином не врахував дані про особу винного, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, що свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання та підвищений рівень його суспільної небезпеки.

За наведених обставинвважає, що суд неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки об`єктивних даних, які дозволяли б правомірно застосувати до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням в ході судового розгляду не отримано.

Також вважає, що при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, суд не мав законних підстав для застосування принципу поглинення покарань, оскільки обвинуваченого за новим вироком засуджено до реального покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.08.2022, яким ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, підлягає самостійному виконанню.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.08.2022 виконувати самостійно. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, а тому правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюється та не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_7 за покаранням за ч.2 ст.185 КК України, з огляду на наступне.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час призначення покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень статей 66, 67 КК України. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України апелянтом та іншими учасниками не оскаржується.

Суд також на підставі положень частини 1 та 4 статті 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначив, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за новим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.08.2022, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Суд також ухвалив рішення на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття призначеного йому покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Колегія суддів погоджується як із призначеним ОСОБА_7 покаранням за правилами частини 4 статті 70 КК України, так і з рішенням суду про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням

Ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який після постановлення останнього вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.08.2022 нових злочинів не вчиняв, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Суд також врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - його щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За приписами частини 4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду, викладених в постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно. У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за новим вироком, колегія суддів вважає, що він правомірно та на законних підставах призначив покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, оскільки злочин, за який ОСОБА_7 засуджується за новим вироком, він вчинив до постановлення вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.08.2022.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, яке належить відбувати реально, а відтак, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, неправильно застосував положення ст. 70, 75 КК України, не відповідає фактичним обставинам провадження. Водночас колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі прокурора відсутні доводи про неможливість виправлення ОСОБА_7 в умовах застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також колегія суддів звертає увагу на те, що хоча обвинуваченого і було звільнено від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначені обставини у їх сукупності вказують на законність висновків суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та необгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Таким чином, обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, повністю враховані судом при призначенні покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання з випробуванням, а тому вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишає без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4