КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргоюпрокурора ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002558, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Габачрана Таллінського району республіки Вірменія, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 29.09.2021 року приблизно об 11 годині 56 хвилин, перебуваючи у громадському місці, в присутності значної кількості осіб, біля торгівельних об`єктів, за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 25-А, приєднавшись до протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи у складі вказаної групи осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, в присутності інших громадян, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та дотримання правил поведінки в громадському місці, правила співжиття, взаємоповаги, засади моральності та загальновизнані правила поведінки, ігноруючи безпеку оточуючих, грубо порушуючи громадський порядок, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з хуліганських спонукань, дістав пістолет моделі «TQ1 UXOR», серії « НОМЕР_1 , калібру 9 мм., який є гладкоствольною вогнепальною зброєю самозахисту для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами травматичної, несмертельної дії, з якого здійснив декілька пострілів, після чого намагався зникнути з місця події, однак був затриманий працівниками поліції на перехресті вул. Братиславської та вул. Крайньої в м. Києві.

Дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, та із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватив у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок суду вважає незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що докази у сукупності письмові спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_7 , та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які фактично є свідками сторони захисту; судом не надано об?єктивної оцінки показанням ОСОБА_7 , який не заперечував, що володіє травматичним пістолетом моделі «TQ1 UXOR», серія « НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., який ОСОБА_7 дістав на місці події, однак не пам`ятає чи стріляв.

Також, на переконання прокурора, при постановлені виправдувального вироку, судом допущено неповноту судового розгляду, (п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, ст. 410 КПК України), оскільки залишились недосліджені обставини, з?ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, а саме: судом безпідставно відхилено клопотання прокурора та обмежено у забезпеченні у судове засідання свідків, які були допитані під час досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а можна лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

При цьому положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції проаналізував усі надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, дотримався принципу змагальності та диспозитивності.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, не вдаючись до повторної оцінки показань свідків, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними в вироку суду щодо цих доказів, та бере за основу ту оцінку, яка їм надана місцевим судом.

Судом досліджено кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка, і тому підстав для повторного їх дослідження колегія суддів не вбачає.

Крім того, прокурор не був обмежений у своїх правах під час дослідження доказів судом першої інстанції, а в апеляційній скарзі та в судовому засіданні прокурор не навів ґрунтовних підстав, визначених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного дослідження доказів, а лише висловив незгоду з їх оцінкою судом першої інстанції.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, у ній викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення та дійшов висновку про недоведеність наявності в діянні складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання обвинуваченого, свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами, яким суд дав вірну оцінку.

Наявність досліджених доказів у їх сукупності та при їх оцінці не дає колегії суддів сумніватися у правильності висновку суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку діянням ОСОБА_7 , в повній мірі розкрив поняття хуліганських мотивів та, достеменно перевіривши всі фактичні обставини справи, наявність та спрямованість умислу, мотиву, мети та характеру дій учасників, дійшов бґрунтованого та беззаперечного висновку про відсутність хуліганських мотивів у ОСОБА_7 .

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, з огляду на встановлені у цьому кримінальному провадженні фактичні обставини, виходив із того, що із показань обвинуваченого і свідків не вбачається, що обвинуваченим вчинено будь-які дії пов`язані з нахабним поводженням, буйством, бешкетуванням, поєднаним з насильством, знищенням або пошкодженням майна, тривалим порушенням спокою громадян, зривом масового заходу, тимчасовим порушенням нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, що дає суду підстави вважати, що особлива зухвалість як ознака об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України,в діях ОСОБА_7 відсутня.

Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції у вироку правильно зазначив, щосуб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

При цьому суд обґрунтовано послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 04 жовтня 2012 року у справі № 5-17кс12, відповідно до якої в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_7 на прохання знайомого ОСОБА_10 про допомогу, приїхав до ринку «Казка» по пр. Лісовому, 25-А в м. Києві. Побачивши як група невідомих йому чоловіків наносять тілесні ушкодження ОСОБА_10 , ОСОБА_7 зробив зауваження щодо припинення вчинення протиправних дій стосовно його знайомого, після чого з боку групи чоловіків, які били ОСОБА_10 почулися постріли у сторону обвинуваченого. ОСОБА_7 , який не брав безпосередньої участі у конфлікті, здійснюючи постріл угору з вогнепальної зброї, мав намір саме на зупинення конфлікту, що не спростовано стороною обвинувачення.

Вказані дії ОСОБА_7 не були вчинені з явної та очевидної неповаги до суспільства або зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, не мали на меті самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

При цьому ОСОБА_7 не направляв зброю на осіб, які знаходились на зупинці, голосно повідомляв про причини своїх дій, вимагав припинити бійку. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що інкриміновані дії ОСОБА_7 вчиняв з метою припинення нападу на осіб, а не з хуліганських спонукань.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів уважає обґрунтованими та такими, що узгоджуються із фактичними обставинами справи і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2021 свідку ОСОБА_12 , за змістом якого свідок за фотознімками впізнала ОСОБА_7 як особу, яка в ході конфлікту здійснила один постріл в повітря та кілька пострілів у напрямку людей, з якими був конфлікт, оскільки у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 беззаперечно вказала, що ОСОБА_7 бачить вперше. Разом з тим вона вказала, що на місці події бачила штовханину, був постріл, бачила, як під`їхала машина і якогось чоловіка забрали.

Показання свідка ОСОБА_12 , надані безпосередньо суду, узгоджується із показаннями обвинуваченого щодо фактичний обставин події.

Також неспроможними є доводи прокурора про неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що судом відхилено клопотання прокурора та обмежено можливість забезпечення у судове засідання усіх свідків сторони обвинувачення, оскільки із матеріалів справи убачається (що і не заперечував прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції), суд першої інстанції за клопотанням прокурора неодноразово відкладав судове засідання саме для виклику свідків та надання стороні обвинувачення можливості забезпечити їх явку у судове засідання.

За таких обставин, оцінивши докази у кримінальному провадженні згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд не встановив достатніх підстав стверджувати за критерієм «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та обґрунтовано виправдав його за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції суду, який ухвалений на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, у тому числі тих, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, та яким суд дав належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження у їх сукупності, відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - без зміни.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/4681/2023

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Доповідач: ОСОБА_1