Провадження № 1-кс/643/1300/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0003582 від 13.10.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Харкова, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, офіційного не працевлаштованого, раніше засудженого 05.09.2023 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що13.10.2023 близько о 10:00 год., старший дільничний офіцер поліції Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області майор поліції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на службі як уповноважена службова особа правоохоронного органу, для здійснення превентивних (профілактичні) заходів, спрямованих на запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, проводив обхід підвідомчої поліцейської території, яка включає в себе територію ринку «Новосалтівський», ринку «Привоз» та територію по проспекту Тракторобудівників в м. Харкові, при цьому, для більш якісного виявлення та фіксації можливих правопорушень ОСОБА_7 знаходився в цивільному одязі, без табельної зброї та спеціальних засобів.

Далі, 13.10.2023 близько 10:50 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, поліцейським ОСОБА_7 , під час патрулювання ринка «Новосалтівський», розташованого за адресою: м. Харків проспект Ювілейний, 64, з метою забезпечення громадського порядку, був зупинений ОСОБА_6 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння.

З метою з`ясування причин та обставин події, чи в разі необхідності задля того, аби надати допомогу чи припинити протиправне діяння, дільничний офіцер поліції ОСОБА_8 , діючи відповідно до завдань та в межах повноважень, визначених ст. ст. 2, 23 і 31 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2 розділу І, п. 2 розділу ІІ Інструкції «З організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад», затвердженої наказом МВС № 650 від 28 липня 2017 року, власної посадової інструкції та функціональних обов`язків, підійшов до ОСОБА_6 , та, діючи згідно повноважень, передбачених ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», представився останньому співробітником поліції, з дотриманням ч. 3 ст. 18 вказаного закону, пред`явив в розгорнутому стані своє службове посвідчення, після чого попросив ОСОБА_6 надати підтверджуючі його особу документи, повідомити причини його поведінки, а також чи маються у нього заборонені для обігу речі.

ОСОБА_6 , в свою чергу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який перебуває при виконанні своїх службових обов`язків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», висловлюючи невдоволення діями працівника поліції, виявляючи свою зневагу, почав поводити себе агресивно, виражаючись на адресу дільничного офіцера поліції нецензурною лайкою, та, діючи умисно, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції при виконанні ним своїх службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, з метою заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, діставши з сумки, яку мав при собі, перцевий балончик «Терен-16», умисно спрямував струю газу в обличчя поліцейського ОСОБА_7 , від чого останній втратив орієнтацію через обмеження зору, викликаного впливом розпиленого газу.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції, подолавши таким чином волю поліцейського ОСОБА_7 до супротиву, умисно, тримаючи у правій руці перцевий балончик «Терен-16», повторно спрямував струю газу в обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, згідно довідки з КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана» у вигляді хімічного опіку шкіри повік 1 ступеню, кон`юнктивіт 1 ступеню обох очей, міопія слабкого ступеня обох очей.

В подальшому, працівником поліції ОСОБА_7 , який діяв у відповідності до обстановки та, дотримуючись вимог ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», для особистого захисту та забезпечення безпеки інших осіб, була застосована фізична сила до ОСОБА_6 , а саме: спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), з метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 , та попередженню можливих негативних наслідків для оточуючих.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.345 КК України - тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 5 років.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину проти авторитету органів державної влади максимальна санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватись від органів досудового розслідування, та, в подальшому, суду, з метою уникнення покарання. Крім того, ОСОБА_6 вчинив вищевказаний злочин після того, як був звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік.

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного нетяжкого злочину проти авторитету органів державної влади із нанесенням тілесних ушкоджень, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого та свідків, зокрема безпосередньо на примусити останніх змінити показання на його користь, що унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Підозрюваному вручені додатки із копіями матеріалів досудового розслідування, що свідчить про те, що йому відомо анкетні дані потерпілого, свідків та їх фактичне місце мешкання.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, не працює, не має законних джерел отримання заробітку, вчинив злочин під час випробувального строку.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що підозра необґрунтована, він не знав, що перед ним працівник поліції, оскільки останній був одягнутий в цивільному одязі, не представився зразу. Потерпілий його зупинив, став погрожувати, він злякався, після чого потерпілий вдарив його у живіт, на що він застосував слізогінний балончик і почав тікати. Коли потерпілий його наздогнав та повалив на землю, він вдруге застосував слізогінний балончик і почав кликати на допомогу, тоді потерпілий сказав, що він працівник поліції. В задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити, обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки наміру переховуватися від слідства та суду не має, в нього хворіє цивільна дружина і її треба забезпечувати ліками, він неофіційно працює на будівництві.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, підтримав позицію свого підзахисного, вказав, що його підзахисний не міг розуміти, що перед ним знаходиться працівник поліції, оскільки останній був у цивільному одязі і не представився. Крім того, відсутні докази того, що його підзахисний перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що сторона обвинувачення не можу у своєму клопотанні посилатися на рішення Європейського суду, відповідно до висновків яких може бути погіршено стан підозрюваного. Ризики наведені в клопотанні не обґрунтовані, його підзахисний має на утриманні хвору дружину, яку необхідно забезпечувати ліками. Вважає, що особисте зобов`язання забезпечить процесуальну поведінку його підзахисного, оскільки останній не збирається переховуватися від слідства та суду.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 14.10.2023 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, що підтверджується: електронним рапортом зі служби «102», на якому зафіксовано виклик про вчинення кримінального правопорушення; заявою ОСОБА_7 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події від 13.10.2023 за адресою: м. Харків проспект Ювілейний, 64; протоколом огляду місця події від 13.10.2023 за адресою: м. Харків проспект Ювілейний, 64, а саме в приміщенні туалету, де було виявлено та вилучено медичний шприц із нашаруванням РБК; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 13.10.2023 про обставини вчинення проти нього кримінального правопорушення; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого він впізнав на фото № 4 особу яка нанесла йому тілесні ушкодження; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , яка повідомила обставини які їй відомі з приводу злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який повідомив обставини які йому відомі з приводу злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , яка повідомила обставини які їй відомі з приводу злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , яка повідомила обставини які їй відомі з приводу злочину; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого вона впізнала на фото № 2 особу яка нанесла тілесні ушкодження працівнику поліції; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який повідомив обставини відомі з приводу злочину; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого вона впізнала на фото № 1 особу, яка нанесла тілесні ушкодження працівнику поліції; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.345 КК України, в ході якого під час особистого обшуку було вилучено газовий слізогінний балон ТЕРЕН-26; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення проти авторитету органів державної влади, перебуваючи у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, в період відбуття іспитового строку за вироком Московського районного суду м. Харкова, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність соціальних зав`язків підозрюваного, постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання - з 11.15 години 13.10.2023.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 11.15 години 11.12.2023.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2023 року ________________________________