Справа № 214/2120/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинувачентого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000257 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором у судовому засіданні подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне. 05.04.2022 відносно ОСОБА_5 слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Оскільки справа в суді дотепер не розглянута, виникла необхідність у продовженні строку дії вказаного запобіжного заходу з огляду на наступне. Зазначає, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сингаї Житомирської області, українець, громадянин України, освіта середньо-спеціальна, одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий у 2017 році Дніпропетровським апеляційним судом м. Дніпродзержинська (Камя`янське) за ст. 309 ч.1 КК України, звільнився в 2019 році, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України. Вказує, що обвинувачення ґрунтується на наступних доказах: показаннях потерпілої ОСОБА_6 , показаннях свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , протоколах впізнання з потерпілою ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_5 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності 2..04.2003, 9.09.2006, 01.04.2015 року. Зазначає, що ОСОБА_5 не працював, не мав джерела доходу, що свідчить про його фінансову неспроможність забезпечувати себе у законній спосіб, перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з родиною не мешкає, дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зав`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого Рогу або території України. Зазначає, що потерпіла у судовому засідання прямо вказала на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила викрадення належного їй майна, що є вагомим доказо. Наполягає, що на даний час існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказує, що зважуючи всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу та публічний інтерес щодо обставин кримінальних правопорушень, зокрема, встановлені ст. 41 Конституції України гарантії, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та право приватної власності є непорушним, враховуючи їх в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи, а також існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, вважає, що застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим. Наполягає, що зазначені вище обставини, дають змогу беззаперечно стверджувати, що запобігти встановленим ризикам, шляхом застосуванням більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою неможливо. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його особливостей та конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на принцип презумпції невинуватості, переважають правило про забезпечення права на свободу, закріплене в ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою (п.п. 98, 99 рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України», «Смирнова проти Росії»).

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та підтвердив його зміст.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_4 просить визначити ОСОБА_5 мінімальний розмір застави. При цьому зазначив, що ризики, вказані прокурором, не доведені, потерпіла не вказала прямо на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила крадіжку.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Як передбачено ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначений під час досудового розслідування та продовжений судом строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 20 листопада 2023 року. До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим, так як по справі досліджені не всі докази.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд також враховує, що обвинувачений визнавав вчинення злочину, в якому обвинувачується, що є вагомим доказом обґрунтованості обвинувачення.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, за вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за насильницький злочин, не має постійного місця роботи та джерел доходу, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб; перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з родиною не мешкає, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого Рогу або території України. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 , побоюючись покарання, може переховуватися від суду по справі, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.

Дійшовши висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, суд також враховує, що у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 прямо вказала на ОСОБА_5 , як на особу, яка вчинила викрадення належного їй майна, що є вагомим доказом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для зміни розміру застави обвинуваченому ОСОБА_5 не вбачається.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів. Зважаючи на те, що юридичне значення ухвали про продовження строку тримання під вартою є в продовженні строку, який закінчується, то юридично значима дія цієї ухвали, починається з дня закінчення строку тримання під вартою, та вказані 60 днів необхідно відраховувати з 20 листопада 2023 року і продовжити строк тримання під вартою до 18 січня 2024 року.

Вирішуючи питання про те, з якого часу належить відраховувати вказані 60 днів, суд бере до уваги також наступне. Як зазначено у «Словнику української мови» в 11 томах (том 8, 1977р., стор.171.), тлумачення значення слова «продовжувати», визначено таким чином: «Робити довшим за часом, збільшувати строк чого-небудь».

Отже продовження строку починається з часу, коли такий строк закінчується, і такий строк необхідно збільшити, а не з часу, коли такий строк, ще продовжує тривати.

Відлік часу, з якого починає діяти продовжений строк тримання під вартою, з моменту винесення такої ухвали, а не з часу закінчення раніше продовженого строку є нелогічним і суперечить наведеному вище, науковому тлумаченню слова «продовжити». При такому розумінні відліку продовженого строку, строк тримання продовжується не на 60 днів, а на фактично менший строк.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 18 січня 2024 року.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

-