Провадження № 1-кп/638/572/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001840 від 03 листопада 2021 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Протопопівки Балаклійського (нині - Ізюмського) району Харківської області, громадянки України, з середньою освітою, тимчасово не працюючої, перебуваючої у цивільному шлюбі, маючої неповнолітніх доньок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:

18 листопада 2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 510 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року покарання за ч. 1 ст. 125 КК України змінено зі штрафу на покарання у вигляді 30 годин громадських робіт,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятисот десяти) грн., яке ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року замінено на покарання у вигляді 30 (тридцяти) годин громадських робіт. 31 серпня 2021 року ОСОБА_4 прибула до Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де їй роз`яснені під розпис фахівцем Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_8 умови відбування покарання у вигляді громадських робіт та наслідки їх невиконання, у відповідності до ст. 40 КВК України, згідно з якою стосовно особи, яка ухиляється від відбування покарання у вигляді громадських робіт, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали правоохоронним органам для відповідного реагування для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 389 КК України. Надалі, починаючи з 01 вересня 2021 року ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, систематично невиконуючі встановлені обов`язки, порушуючи порядок та умови відбування покарання, більше двох разів протягом місяця не виходила на громадські роботи без поважних причин.

Таким чином, ОСОБА_4 ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт, чим вчинила кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , повністю розуміючи суть та зміст обвинувачення, надала пояснення, відповідно до яких, після постановлення в 2020 році Дзержинським районним судом м. Харкова ухвали про зміну покарання зі штрафу, призначеного вироком від 18 листопада 2019 року, який обвинувачена не сплатила, на громадські роботи, стала на облік в уповноваженому органі з питань пробації. Зазначила про відпрацювання нею в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» восьми годин з тридцяти призначених, після чого, усвідомлюючи роз`яснені уповноваженою особою з питань пробації наслідки ухилення від відбування покарання, поїхала доглядати за бабусею за своїм місцем реєстрації. Надала пояснення щодо проживання своїх доньок за батьками. В повній мірі батьківські обов`язки не виконує. Щиро розкаїлась, повідомила про негативне ставлення до вчиненого нею кримінального правопорушення.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними та не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників кримінального провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачена та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому суд обмежився дослідженням доказів, допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує її дії ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог положень ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд у кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Протопопівки Балаклійського (нині - Ізюмського) району Харківської області, громадянки України, з середньою освітою, тимчасово не працює, перебуває у цивільному шлюбі, має неповнолітніх доньок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимої 18 листопада 2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 510 грн, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року покарання за ч. 1 ст. 125 КК України змінено зі штрафу на покарання у вигляді 30 годин громадських робіт, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, дані, що характеризують особу обвинуваченої, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, наявність судимості, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо лише шляхом призначенням покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням не виконаного попереднього вироку.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачає такі види покарання: арешт або обмеження волі.

Суд дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді арешту. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачена скоїла кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року, яким ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятисот десяти) грн., замінене ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року на покарання у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Суд, при призначенні остаточного покарання обвинуваченій, застосовує положення ч. 1 ст. 71 КК України, визначивши покарання за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року, за правилами складення покарань, передбачених статтею 72 КК України, та остаточно призначає покарання у виді арешту.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Враховуючи ухилення ОСОБА_4 від явок до суду протягом тривалого часу в даному кримінальному провадженні, а також характер вчиненого кримінального правопорушення, суд обирає стосовно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 66, 67, 71, 72, 389 КК України, ст.ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчинені кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, 72, 73 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 , покарання у виді 5 (п`яти) місяців 3 (трьох) днів арешту.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши її під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , обраховувати з моменту її фактичного затримання.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення їй копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву..

Вирок складено та надруковано в нарадчій кімнаті 22 лютого 2024 року в одному примірнику.

Головуючий