ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3785/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву про самовідвід судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003319 від 21.08.2023 р., за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України.

Головуючим у справі суддею ОСОБА_4 подано заяву про самовідвід. Мотивуючи заяву суддя ОСОБА_4 посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рудніченко проти України» (Case of Rudnichenko v. Ukraine, заява № 2775/07), яким було встановлено порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність безсторонності суду з тієї підстави, що суддя, яка одноособово визнала заявника винним, раніше розглядала по суті справу про обвинувачення ОСОБА_6 , в межах якої вона виразила своє ставлення щодо участі та ролей ОСОБА_6 та заявника, зазначивши, серед іншого, що вони діяли за попередньою змовою та що заявникові належала ініціатива красти разом з Б. обладнання з автомобілів. Обидві вказані справи стосувалися тих самих подій і означали оцінку тих самих доказів.

Суддя ОСОБА_4 , як підставу для самовідводу, зазначає те, що 19 жовтня 2023 року ним було винесено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 , і на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_8 було встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України він вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_9 та за її вказівками, що і як робити і тому відведення його від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 буде направлено на захист прав особи щодо розгляду її справи саме безстороннім судом.

В судовому засіданні прокурор вказав, що, на його думку, підстави для відведення судді ОСОБА_4 відсутні, оскільки останній, хоча і ухвалив вирок відносно ОСОБА_7 , але обмежився допитом обвинуваченого, а інші докази, які би мали значення для вирішення справи як щодо ОСОБА_7 , так і щодо ОСОБА_5 , не досліджував. За наведених обставин вважав, що будь-які сумніви щодо неупередженості судді ОСОБА_4 у даному провадженні відсутні.

Інші учасники судового провадження та суддя ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду заяви повідомлені належним чином, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про самовідвід.

Вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали поданої заяви та кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Частиною сьомою статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону, з дотриманням засад і правил судочинства. Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

У заяві про самовідвід не вказано про те, що суддя ОСОБА_4 особисто зацікавлений у ході справи, не зазначено, що він має будь-які прихильності чи уподобання стосовно однієї із сторін у справі.

За об`єктивним критерієм визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, пункт 38).

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

Закон не покладає на суддю обов`язок переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні підстави для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

За своєю природою сумнів є суб`єктивним явищем, виникнення якого цілком залежить від внутрішніх моральних настанов та уявлень судді, від його чесності, справедливості, порядності.

Розглядаючи заяву про самовідвід судді ОСОБА_4 суд зазначає, що для виконання Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правильного застосування рішень та практики ЄСПЛ потрібно розуміти суть рішення ЄСПЛ і його характер, які саме порушення статей Конвенції констатовані і яким чином аргументовано рішення.

Як вбачається з п. 36 рішенні у справі «Рудніченко проти України» суддя Р. заявила самовідвід у справі з наступних причин: «З огляду на те, що мною розглянуто кримінальну справу (Б.) і мною вже висловлено свою думку щодо інциденту, за участю як [заявника], так і [Б.], я відмовляюся від розгляду справи». Саме у зв`язку з цим Суд констатував, що сам факт того, що справа заявника розглядалася суддею Р., яка сама мала сумніви щодо своєї безсторонності в цій справі, підриває видимість справедливого судового розгляду (п. 118 Рішення ЄСПЛ) і цього достатньо, щоб зробити висновок про те, що суд, який визнав заявника винним, не може розглядатися як безсторонній (п. 119-120 Рішення ЄСПЛ).

На відміну від доводів заяви про самовідвід судді Р., наведених у вказаному рішенні ЄСПЛ, суддя ОСОБА_4 в поданій заяві про самовідвід не вказує про те, що він має сумнів щодо своєї безсторонності, а лише формально посилається на рішення ЄСПЛ «Рудніченко проти України».

При цьому суд звертає увагу, що ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд обмежився допитом обвинуваченого, а інші докази не досліджував. Як вбачається з пояснень ОСОБА_7 , наведених у вироці суду, останній вказав інші обставини справи, ніж ті, що зазначені в обвинувальному акті як відносно ОСОБА_7 , так і відносно ОСОБА_5 , якій інкриміновано пособництво у шахрайстві за допомогою здійснення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене за попередньою змовою групою осіб, зокрема ОСОБА_7 не повідомляв щодо попередньої змови на вчинення злочину з ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами. При цьому, в разі призначення кримінального провадження до судового розгляду будь-яких перешкод для допиту ОСОБА_7 в судовому засіданні та надання оцінки його показанням - немає.

Крім того, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, без дослідження доказів крім показань обвинуваченого, фактично ідентичне зазначеним в обвинувальному акті фактичним обставинам справи та формулюванню обвинувачення і тому підстав вважати, що суддя ОСОБА_4 вже висловив свою думку щодо доведеності вини ОСОБА_5 , тим більше за іншими фактичними обставинами справи - немає.

Крім того, сам суддя ОСОБА_4 в поданій заяві не зазначив, що він вже висловив свою думку щодо доведеності винності ОСОБА_5 саме у пособництві в умисному заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), за допомогою здійснення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Не вказано про це і у вироку суду, яким засуджено ОСОБА_7 , що свідчить про те, що суддя ОСОБА_4 дослідження та детальну оцінку правомірності дій та ролей інших осіб, зокрема ОСОБА_5 , не здійснював, а тому і не вирішував наперед питання про їх права, свободи чи інтереси, зокрема і щодо ОСОБА_5 , та не створював преюдицію для неї.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що на відміну справи «Рудніченко проти України», в якій в обґрунтування висновку щодо небезсторонності суду і як наслідок встановлення порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що суддею було висловлено сумнів щодо своєї неупередженості у справі (п. п. 118-119 Рішення ЄСПЛ), суддею ОСОБА_4 не вказано про наявність сумнівів щодо своєї неупередженості та безсторонності, суд вважає, що рішення «Рудніченко проти України» не є релевантним до поданої заяви про самовідвід.

Крім того, як слідує з матеріалів кримінального провадження № 753/21243/23, учасники судового провадження недовіри судді ОСОБА_4 не заявляли, заяв про його відвід не подавали.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про самовідвід судді ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 80-81, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя