У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023 року скаржник - ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на постанову дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 року, за якою просить: скасувати рішення дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000577 від 05.07.2023 р. за ч. 1 ст. 371 КК України, яке прийнято у формі постанови про закриття кримінального провадження від 28.09.2023 р.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що предметом доказування у вказаному кримінальному провадженні є факт завідомо незаконного затримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 в адміністративному приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками за адресою: АДРЕСА_1 .

В переліку органів (посадових осіб) уповноважених на адміністративне затримання РТЦК та СП (їх посадові особи) відсутні. Відомості про вчинення ОСОБА_5 будь якого кримінального правопорушення відсутні

В ході проведення дізнання не встановлено та не допитано працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зупиняли транспортний засіб ОСОБА_3 , разом з ним приїхали до адміністративного приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували поряд з ним в адміністративному приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинили скаржнику фізичний біль шляхом удушення, працівників УПП в Закарпатській області ДПП, які виїжджали за викликом ОСОБА_3 на лінію «102», осіб, які були разом з ним в транспортному засобі під час його зупинки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 тощо. Не перевірено законність підстав перебування ОСОБА_3 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 09.06.2023 р., час такого перебування, можливість вільно покинути адміністративне приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 тощо.

В матеріалах кримінального провадження відсутні жодні процесуальні рішення, які свідчать про визначення дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 дізнавачем у кримінальному провадженні №0000577, окрім відповідного витягу з ЄРДР.

Відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для затримання особи є однією з ознак вчинення незаконного затримання». Окрім того, визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями особи, яка вносить відомості до ЄРДР і не залежать від волі особи, яка подала заяву про вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин, дізнавач ОСОБА_4 , приймаючи рішення про закриття кримінального провадження №0000577 на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України, не з`ясував обставини вчинення кримінального правопорушення щодо скаржника, рішення про закриття належним чином та у відповідності до вимог кримінального закону, не умотивував.

За ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2023 року було відкрито провадження за скаргою та призначено до судового розгляду в судовому засіданні, витребувано від Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області матеріали кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 року.

Ухвала була виконана повністю, матеріали кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 року надані слідчому судді задля розгляду скарги.

В судове засідання 27.11.2023 року на 16 год. 00 хв. скаржник та його представник не прибули, проте подали клопотання від 27.11.2023 року про розгляд скарги за їх відсутності.

Дізнавач у судове засідання не прибув, проте також подав письмову заяву від 23.11.2023 року про розгляд скарги за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З огляду на викладене слідчий суддя вважав за можливе розглянути скаргу по суті за відсутності скаржника та дізнавача.

Дослідивши матеріали додані до скарги та матеріали кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 року, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК, яка, крім іншого, визначає випадки, коли закриття провадження уповноважений здійснювати дізнавач, а саме: слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з 05.07.2023 року проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000577 від 05.07.2023 року за заявою потерпілого ОСОБА_3 , із попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за: ч. 1 ст. 371 КК України, із наступним коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: до сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_3 про внесення відомостей до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді про незаконне затримання ОСОБА_3 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За постановою від 28.09.2023 року дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , кримінальне провадження № 0000577 від 05.07.2023, було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

При цьому дізнавачем було зазначено наступне.

09.08.2023 в ході допиту потерпілого ОСОБА_3 , останній повідомив, що 05.06.2023 близько 12:55 год. ОСОБА_3 прибув разом з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, де ОСОБА_3 перебував до 16:00 год. 05.06.2023 після чого працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 виписали ОСОБА_3 повістку та випустили за межі Ужгородського РТЦК.

Згідно ст. 371 КК України затримання як захід забезпечення кримінального провадження (п. 8 ч. 2 ст. 131 КПК) є тимчасовим запобіжним заходом (ч. 2 ст. 176 КПК), який застосовується уповноваженою службовою особою до особи, що підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину. Воно полягає у примусовому і короткочасному (на строк не більше сімдесяти двох годин) позбавленні особи волі (ч. 1 ст. 211 КПК) і здійснюється на підставах, в порядку та на строки, встановлені статтями 208-213 КПК.

Учинене не можна кваліфікувати за ст. 371 КК, якщо незаконний привід, арешт чи затримання здійснюються не як заходи забезпечення кримінального провадження чи запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження та доводи скаржника слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість винесеної постанови.

Частина 1 статті 371 КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідомо незаконне затримання або незаконний привід.

Конституція України закріплює за кожною людиною право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Позбавлення особи волі на будь-який термін за відсутності законних підстав або з порушенням встановленого порядку, у процесі здійснення правосуддя, не тільки завдають істотної шкоди інтересам правосуддя, а й посягають на гарантовану Конституцією України свободу і недоторканність особи.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є регламентована законодавством діяльність суду та інших правоохоронних органів по реалізації мети та завдань правосуддя (у його широкому розумінні) у частині забезпечення законного затримання, приводу, арешту або тримання під вартою. Його обов`язковим додатковим об`єктом є воля особи, а факультативним можуть виступати життя і здоров`я особи, інші блага.

Потерпілим від цього злочину може бути: підозрюваний, обвинувачений, підсудний, а також - у випадках незаконного приводу - свідок і потерпілий.

З об`єктивної сторони злочин може проявлятися у незаконному: 1) затриманні; 2) приводі (ч. 1 ст. 371); 3) арешті; 4) триманні під вартою (ч. 2 ст. 371).

Затримання у кримінально-процесуальному порядку застосовується до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі, і полягає у позбавленні її волі до 72 годин. Затримання застосовується з метою підтвердження чи непідтвердження підозри у вчиненні особою злочину і вирішення питання про обрання до неї запобіжного заходу. Привід - це захід процесуального примусу, який передбачає примусове доставлення підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, потерпілого чи свідка органами внутрішніх справ або Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (щодо військовослужбовців та працівників Збройних Сил України) в орган дізнання, до слідчого, прокурора або до суду.

Затримання і привід є незаконними, якщо вони здійснюються за відсутності вказаних у законі підстав, або з порушенням умов, які визначають порядок їх застосування. Наприклад, незаконним є затримання особи за відсутності підстав, передбачених ст. 106 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 р., або без складання протоколу тощо.

Арешт (взяття під варту) є запобіжним заходом, який застосовується лише у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, і лише у виняткових випадках - у виді позбавлення волі на строк не більше трьох років. Взяття під варту полягає у попередньому ув`язненні підозрюваного, обвинуваченого, підсудного або засудженого. Незаконним арешт (взяття під варту) буде як за відсутності підстав для його застосування, передбачених законом, так і у випадку порушення порядку обрання цього запобіжного заходу. Це може полягати, наприклад: у взятті під варту особи, яка вчинила злочин, за який законом не передбачено покарання у виді позбавлення волі; у відсутності постанови судді чи ухвали суду про взяття під варту.

Місцями попереднього ув`язнення для тримання осіб, взятих під варту, є слідчі ізолятори. В окремих випадках ці особи можуть перебувати в місцях тримання затриманих (як правило, не більш як три доби і загалом не більше десяти діб), а військовослужбовці також - на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Незаконне тримання під вартою матиме місце у випадку порушення строків тримання під вартою, або порушення порядку продовження таких строків, або тримання під вартою у місцях, не передбачених законом (скажімо, в кабінеті слідчого чи у підвалі будівлі відділу внутрішніх справ), а також тримання під вартою, коли відпала необхідність у запобіжних заходах взагалі (наприклад, в ході досудового слідства доведена невинність особи у вчиненні злочину) або у застосуванні саме цього запобіжного заходу. Незаконне тримання під вартою має місце також у випадку невиконання вимог Закону "Про попереднє ув`язнення" про звільнення осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту.

Злочин, передбачений частинами 1 і 2 ст. 371, є закінченим з моменту вчинення передбачених у них дій.

Суб`єкт злочину спеціальний. Ним може бути службова особа органу дізнання, слідчий і прокурор, а у випадку завідомо незаконного тримання під вартою - також начальник місця попереднього ув`язнення.

Суб`єктом незаконного арешту може бути тільки суддя, оскільки відповідно до статей 165-2 і 165-3 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 р. вирішення питання про взяття особи під варту (арешт) є компетенцією суду (судді), який з цього приводу виносить постанову. Але судді за дії, передбачені ст. 371, несуть відповідальність за ст. 375, яка передбачає спеціальний склад злочину.

Інші, крім службової особи органу дізнання, слідчого, прокурора і судді, службові особи за незаконні затримання, привод, арешт і тримання під вартою несуть відповідальність за статтею 365.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Кваліфікуючими ознаками злочину закон (ч. 3 ст. 371) визнає: 1) спричинення ним тяжких наслідків; 2) вчинення його з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах.

З огляду на викладене дізнавач дійшов належного висновку про відсутність ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, хоча з підстав, не підтверджених документально, проте, всупереч вимогам статті 9 КПК України, не перевірив наявність у діях працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 складу кримінальних правопорушень за статтями 146 або 365 КК України.

Доводи про відсутність в матеріалах кримінального провадження жодних процесуальних рішень, які свідчать про визначення дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у яких наявна постанова від 05.07.2023 року про призначення дізнавач у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не проведене всебічне та повне дослідження обставини кримінального провадження, тому постанова від 28.09.2023 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, тому слід скасувати рішення дізнавача про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Скасувати рішення дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 р. за ч. 1 ст. 371 КК України, яке прийнято у формі постанови про закриття кримінального провадження від 28.09.2023 р.

Матеріали кримінального провадження № 0000577 від 05.07.2023 р. повернути сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, - за приналежністю.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення. Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1