КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року,зокрема, обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 липня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши конкретні обставини справи та особу обвинуваченої, мотивував тим, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що остання може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на користь обвинуваченої, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому визнав необхідним продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, а викладені в ній висновки суду щодо існування ризиків та неможливості застосування стосовно ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить її скасувати частково та постановити нову ухвалу, якою у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3632/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

відмовити, а в решті ухвалу суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції, зазначаючи про обґрунтованість підозри вчинення саме ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину, жодних мотивів, що свідчили б про таке, не навів та обмежився набором стандартних і абстрактних ризиків, перерахувавши їх, які не підтвердженні і не доведені відповідними доказами у даному кримінальному провадженні відповідно до процедури, встановленої кримінальним процесуальним законом, у зв`язку з чим ОСОБА_7 протягом надмірного строку незаконно позбавлено свободи.

Зазначає й те, що ОСОБА_7 була затримана 07 січня 2018 року за злочин, який вона не вчиняла та не мала намір вчиняти, а фактично за те, що опинилася не в тому місці і не в той час.

Наведеним, на думку захисника, спростовуються висновки суду щодо існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Крім того, недоведеними і необґрунтованими захисник вважає всі перелічені ризики, на які послався суд першої інстанції. Відсутність будь-якого, навіть мінімального обґрунтування, позбавляє сторону захисту спростувати наявність таких ризиків. При цьому, суд першої інстанції проігнорував його доводи щодо відсутності будь-яких ризиків, в тому числі переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання судовому провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вказує, що після затримання ОСОБА_7 до неї було обрано найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався за відсутності законної мети.

Крім того, зазначає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до Подільського районного суду м. Києва 02 травня 2018 року і по сьогоднішній день триває стадія судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого більше 5 років автоматично продовжується ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Отже, загальний строк позбавлення свободи ОСОБА_7 без наявності судового рішення, яким було б встановлено її вину, становить більше 5 років.

Разом з тим, вважає, що будь-які побоювання щодо переховування ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджання судовому провадженню іншим чином, можливо виключити шляхом покладення на обвинувачену ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, слід врахувати, що обвинувачена раніше не судима, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, приводів до правоохоронних органів не мала.

Також стороною захисту неодноразово наводилися фактори, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_7 в суспільстві, які значно переважають декларативне твердження про побоювання та абстрактні ризики, наведені в оскаржуваній ухвалі.

При цьому жодних доказів того, що в поведінці ОСОБА_7 існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, судом першої інстанції не встановлено і в оскаржуваній ухвалі не наведено, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний був постановити ухвалу про відмову у продовженні запобіжного заходу, а тим паче найбільш суворого та пов`язаного з позбавленням волі.

Таким чином, вважає, що оскаржувана ухвала в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 , про відсутність підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000072 по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши конкретні обставини справи та особу обвинуваченої, своє рішення мотивував тим, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчинені інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що остання може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на користь обвинуваченої, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, атому визнав необхідним продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_11 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, його конкретних обставин і наслідків, згідно обвинувального акта, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, а також приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, яка не має постійного місця проживання в м. Києві, не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходів, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисника про відсутність ризиків переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання судовому провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки вони не підтверджені і не доведені відповідними доказами у даному кримінальному провадженні відповідно до процедури, встановленої кримінальним процесуальним законом, у зв`язку з чим ОСОБА_7 протягом надмірного строку незаконно позбавлено свободи за злочин, який вона не вчиняла та не мала намір вчиняти, а також про можливість їх виключення шляхом покладення на обвинувачену процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а це від 7 до 15 років позбавлення волі, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, є досить високим, а також те, що ОСОБА_7 , яка на момент затримання офіційно не працювала, не мала постійного заробітку та місця проживання, знає особи свідків та їх місце проживання, підтримувала із ними товариські відносини, що дає всі підстави вважати, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення та вчинити спроби незаконного впливу на свідків з метою зміни ними їх показань задля ухилення від кримінальної відповідальності, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Наведені захисником в апеляційній скарзі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , як те, що ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, приводів до правоохоронних органів не мала, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченої іншого, більш м'якого, запобіжного заходу.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 була затримана 07 січня 2018 року за злочин, який вона не вчиняла та не мала намір вчиняти, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Що стосується доводів захисника про тривалість розгляду судом кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , у якому загальний строк позбавлення свободи ОСОБА_7 без наявності судового рішення, яким було б встановлено її вину, становить більше 5 років, то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке їй інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою у його вчиненні.

Тож, враховуючи вищенаведене, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року, якою, зокрема, обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 липня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3