Справа № 166/772/22 Провадження №11-кп/802/226/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 10 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 16.11.2023 обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.01.2024.

В ході розгляду судом кримінального провадження, 29.06.2022 внесеного до ЄРДР під №0000122 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки такий строк закінчується 14.01.2024, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 10.01.2024 дане клопотання прокурора задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.03.2024 включно.

Водночас, цим судовим рішенням відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і на наявність яких окрім інших (п.3 ч.1 ст.177 КПК) посилається прокурор, не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам. Водночас, судом зазначено, що такий ризик як можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливим і недоведеним стороною обвинувачення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним в зв`язку з чим просить його змінити, відмовивши в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та задовольнивши клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вказує про те, що судом не було належним чином оцінено докази, що долучені до клопотання про зміну запобіжного заходу задля спростування наведених прокурором доводів. Так: 1) залишено без увагу аналізу належної процесуальної поведінки обвинуваченого на етапі досудового розслідування, а саме відсутність в останнього намірів переховуватись від суду та можливого покарання. ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від слідства чи суду, будь-яких перепон при затриманні не здійснював, самостійно видав свої речі, в тому числі і нижню білизну, добровільно надав біологічні зразки для дослідження, хоча мав повне право відмовитись від цього, не ухилявся від експертиз, приймав активну участь в ході досудового розслідування; 2) помилково відхилено в якості доказів істотного зниження ступеню ризику вчинення інших кримінальних правопорушень витяг з оцінки ризиків і досудову доповідь, які не є обов`язковими для суду, однак такі являються документами в розумінні ст.99 КПК України та мали б враховуватись при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, а не формально відхилятись; 3) залишено без уваги довідку про склад сім`ї обвинуваченого, медичну документацію його рідного брата, який являється особою з інвалідністю ІІ групи довічно і, який потребує постійного догляду та факт його перебування на утриманні ОСОБА_7 .

Окрім того зазначає, що місцевим судом у порушення норм ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України, не зазначено у чому полягають неможливість застосування до обвинуваченого або ж недієвість такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, що дозволяв би відстежувати його місцезнаходження.

Також судом не дотримано положень п.2 ч.2 ст.183 КПК України, оскільки повністю залишено поза увагою і не надано жодної оцінки в судовому рішенні покликанням сторони захисту про неможливість застосування у даному кримінальному провадженні такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Так, матеріали провадження не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 є раніше судимим, після вчинення злочину вчинив будь-яку з дій, вказаних у п.3 ч.1 ст.183 КПК України, або йому в цей час було повідомлено про вчинення іншого злочину.

Тому захисник вважає, що усі ризики на які посилається прокурор є недостатньо обґрунтованими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а лише його припущеннями.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який вважав скаргу безпідставною та просив залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги закону при розгляді клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту про застосування та зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Ратнівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000122 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в розрізі розгляду клопотань щодо запобіжного заходу стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що раніше судовим рішенням від 16.11.2023 ОСОБА_7 продовжувався строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.01.2024. Оскаржуваною ухвалою Ратніського районного суду Волинської області від 10.01.2024 обвинуваченому було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 09.03.2024 включно.

Продовжуючи ОСОБА_7 в ході розгляду кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд фактично врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім інших - п.3 ч.1 ст.177 КПК, не змінилися та не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яка стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від суду, незаконного впливу потерпілу і свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, а продовження строку тримання під вартою при розгляді даного клопотання, - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яка стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від суду, та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні, фактично не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити будь-який більш м`який запобіжний захід, в тому числі цілодобовий домашній арешт, як про це вказує сторона захисту.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, частина ризиків, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Оцінюючи тяжкість кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 передбаченого ч.1 ст.152 КК України, який є насильницьким, суд враховує ступінь суспільної небезпечності цього злочину.

З урахуванням наведеного, тяжкості інкримінованого йому діяння, особи обвинуваченого, який хоча і є несудимим, однак в даний час обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи в даному провадженні, а також щодо нього Любешівським районним судом розглядується інше кримінальне провадження про вчинення замаху на аналогічний злочин, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, не працює, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

Відповідно місцевий суд виходячи із вищенаведеного вірно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

При цьому, апеляційні доводи апелянта про неналежну оцінку доказів, які подані стороною захисту є цілком безпідставними, оскільки місцевим судом такі докази фактично були перевірені й оцінені в розрізі з усіма матеріалам кримінального провадження в їх сукупності.

Також не є слушними апеляційні доводи про те, що суд не зазначив у судовому рішенні у чому полягає неможливість застосування або ж недієвість такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, так як судом першої інстанції з цього приводу наведено відповідні мотиви.

Окрім того, колегія суддів не вбачає недотримання положень п.2 ч.2 ст.183 КПК України, як про це вказує апелянт. Такі його твердження є власним тлумаченням норм закону.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі та були наведені в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків (п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК), і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, та обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою в тому числі цілодобового домашнього арешту, як про це зазначено в апеляції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 10 січня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді