КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3589/2023 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0001688, внесеного до ЄРДР 3 листопада 2022 року, за апеляційними скаргами прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9 потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

законного представника особи,

щодо якої застосовано примусові заходи

медичного характеру, ОСОБА_11

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного характеру, (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури та до ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним режимом.

Цією ж ухвалою запобіжний захід до набрання ухвали законної сили стосовно ОСОБА_8 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, а саме в КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» - залишений без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу незаконною, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність умислу в його діях та усвідомлення при цьому суспільно-небезпечного характеру своїх дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, зазначив, що 2 листопада 2022 року ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , тобто, посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході раптового конфлікту наніс удар кулаком лівої руки в область губ потерпілого.

Однак, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 364 від 23 листопада 2022 року ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на хронічне психічне захворювання - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад - за МКХ F06.2; ОСОБА_8 на час скоєння інкримінованих йому дій не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_8 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад - за МКХ F06.2; ОСОБА_8 на даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Таким чином, як наголошує прокурор, суд не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

У випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце. В такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Тому, на переконання прокурора, ухвала суду першої інстанції в частині наявності прямого умислу та усвідомлення при цьому суспільно-небезпечного характеру своїх дій, а також передбачення їх суспільно-небезпечних наслідків в діях ОСОБА_8 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, призначити в рамках кримінального провадження додаткову судово-психіатричну експертизу для з`ясування питання, чи потребує ОСОБА_8 застосування заходів медичного характеру, як що потребує, то саме в якому режимі; постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку без госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Захисник зазначає, що вважає ухвалу суду необґрунтованою та занадто суворою, а тому необхідно призначення повторної судово-психіатричної експертизи для з`ясування питання, чи потребує ОСОБА_8 на даний час застосування до нього заходів медичного характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора та заперечення проти апеляційної скарги захисника, потерпілого, захисника, ОСОБА_8 та його законного представника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 2 листопада 2022 року близько 09.40 год. (точного часу не встановлено), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , тобто, посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході раптового конфлікту, стоячи напроти потерпілого, наніс удар кулаком лівої руки в область губ останнього, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: забійна рана верхньої губи; підшкірна гематома лівої стопи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для загоєння рани необхідний термін більше 6, але менше 21 дня.

Допитавши ОСОБА_8 , його законного представника, потерпілого, дослідивши надані сторонами письмові докази, у тому числі висновок судово-психіатричної експертизи № 364 від 23 листопада 2022 року, згідно з яким ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на хронічне психічне захворювання - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад - за МКХ F06.2; ОСОБА_8 час скоєння інкримінованих йому дій не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_8 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад - за МКХ F06.2; ОСОБА_8 на даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

За встановлених обставин висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_8 скоїв суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, є правильними з огляду на наявність психічного захворювання, яким він страждав у період інкримінованого йому діяння та страждає в даний час, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період інкримінованих діянь, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В апеляційних скаргах прокурора та захисника дії ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час вчинення дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_8 мавпрямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , тобто, посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлював при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, оскільки осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) в діях неосудної особи об`єктивно є неможливими. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

З огляду на викладене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованого йому діяння не міг та не може у даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд першої інстанції помилково зазначив у своїй ухвалі про спрямованість умислу, мети і мотив дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Отже, судом не враховано, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, про що акцентує увагу прокурор в апеляційній скарзі, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності і в такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За наведеним, колегія суддів вважає доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, слушними з огляду на що не може вважати обґрунтованими висновки суду щодо наявності умислу та його спрямованості, мети і мотиву в діях ОСОБА_8 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Таким чином, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме посилання в оскаржуваному рішенні на спрямованість умислу та мету дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає слушними, а тому ухвала суду в порядку ст.ст. 408, 409 КПК України підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 - задоволенню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, захисником під час апеляційного розгляду заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи відносно особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання захисника відмовлено, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. Проте, будь-яких заяв про зміну застосування примусових заходів медичного характеру до суду апеляційної інстанції не надходило, як і не надані стороною захисту будь-які докази, які б свідчили про наявність позитивної динаміки у лікуванні ОСОБА_8 , що, на переконання колегії суддів, на даний час свідчить про відсутність підстав для призначення відносно ОСОБА_8 судово-психіатричної експертизи.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги захисника судом апеляційної інстанції до медичної установи, в якій на даний час знаходиться ОСОБА_8 , направлено запит про надання інформації щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , перебіг його захворювання на час апеляційного розгляду. Однак, будь-яких відомостей до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи № 364 від 23 листопада 2022 року, згідно з яким ОСОБА_8 за своїм психічним станом здоров`я потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, за відсутності будь-яких даних на спростування такого висновку, суд першої інстанції в цій частині прийняв законне та обґрунтоване рішення, і підстав для зміни ухвали суду в цій частині колегією суддів не встановлено.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405,407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити: виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність умислу в діях ОСОБА_8 та усвідомлення суспільно-небезпечного характеру своїх дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, ОСОБА_8 , який перебуває у медичній установі, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4