Провадження № 1-кс/947/769/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щоу зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та законами України та який діє по теперішній час.

Пунктом п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Так, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно статті 2 цього закону, Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 9 вищевказаного Закону України, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державний кордон України» Особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Виключний перелік громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону, у період воєнного стану, передбачений Правилами перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

В той же час, обмеження, визначені у вказаних Правилах стосуються військовозобов`язаних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8-1 Закону України «Просоціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають рівне з іншими громадянами України право на виїзд за кордон у порядку, встановленому законом.

Згідно із приписами ст. 11 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» військовослужбовці можуть виїжджати з України на загальних підставах.

Разом з цим, будучи обізнаним із вказаним вимогами законодавства України та Порядку, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.10.2023, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на одержання грошової винагороди за організацію незаконного переправлення громадян України, а саме чоловіків яким заборонено виїзд за межі країни під час дій правового режиму воєнного стану, через державний кордон України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи, що для досягнення злочинного результату поза можливістю бути викритим є необхідним залучення інших осіб, ОСОБА_7 розробив план злочинних дій та вживаючи заходів до організації групи, для досягнення своєї злочинної мети, у не встановлений досудовим розслідуванням дату та час, залучив раніше знайомих йому ОСОБА_8 та невстановлену досудовим розслідуванням особу на ім`я ОСОБА_9 (далі особа на ім`я ОСОБА_9 ) розкривши їм план та схему злочинної діяльності, вимоги законодавства України та способи усунення перешкод, а також їх функції як учасників групи.

В свою чергу, на участь у вчинені групою злочину ОСОБА_8

та особа на ім`я ОСОБА_9 надали свою добровільну згоду, підтвердивши таку згоду своїми подальшими активними діями.

Собі ОСОБА_7 відвів роль організатора, яка полягала у координуванні дій учасників групи, виготовлення завідомо підроблених документів та подальше розподілення грошових коштів між всіма учасниками.

Згідно із розробленим планом ОСОБА_7 відвів ОСОБА_8 роль пособника, який повинен був підшукувати громадян України, а саме чоловіків яким заборонено виїзд за межі країни під час дій правового режиму воєнного стану, через державний кордон України, пояснювати механізм перетину державного кордону, одержувати від підшуканих осіб необхідні документи, фотографії тощо та грошові кошти.

Особі на ім`я ОСОБА_10 відвів роль пособника, який повинен був забезпечити безперешкодний перетин державного кордону України громадянами України, яким заборонено виїзд за межі України під час воєнного стану через або поза пунктами пропуску Державної прикордонної служби України.

З метою конспірації своєї протиправної діяльності та небажання бути викритими правоохоронними органами, особа на ім`я ОСОБА_9 підшукав ОСОБА_11 , який, також в якості пособника, за грошові кошти повинен був супроводжувати громадян України, яким заборонено виїзд за межі України під час воєнного стану, керувати їх діями під час перетину державного кордону та визначати маршрут руху від імені особи на ім`я ОСОБА_9 .

Так, відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 02.11.2023 ОСОБА_8 , підшукав ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому повідомив про можливість переправлення останнього через державний кордон України під час дій правового режиму воєнного стану незважаючи на встановлену заборону шляхом надання документів про нібито перебування ОСОБА_12 на військовій службі та надання відповідних документів про направлення ОСОБА_12 у відпустку за кордон за грошову винагороду сума якої складає 6000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_12 повідомивши про відомі йому факти до правоохоронних органів, був залучений, за його згодою, до проведення слідчих (розшукових) дій, та діючи під контролем правоохоронних органів погодився на запропоновані йому умови перетину державного кордону України.

В подальшому, 02.11.2023, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_12 .

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_8 , діючи відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану, із єдиним спільним умислом, з корисливих мотивів, розповів ОСОБА_12 порядок перетину державного кордону, а також зазначив, що йому потрібні копії паспорту ОСОБА_12 , фотографії останнього, за умови надання йому грошових коштів у розмірі 8000 доларів США, з метою виготовлення завідомо підроблених документів про перебування ОСОБА_12 на військовій службі, а саме: посвідчення військовозобов`язаного, наказу про відпустку останнього, відпускний квиток та довідка форми 5. Зазначені документи будуть необхідні ОСОБА_12 для безперешкодного проїзду пункту пропуску, який буде повідомлено ОСОБА_12 додатково.

Окрім того, ОСОБА_8 зазначив що грошові кошти необхідно передавати частинами, а саме 6000 доларів США необхідно надати разом із фотографіями ОСОБА_12 та копіями паспорта останнього, а 2000 доларів США після виготовлення та передачі ОСОБА_12 завідомо підроблених документів про перебування останнього на військовій службі і вибуття ОСОБА_12 у відпустку за кордон України.

На виконання вказівок ОСОБА_8 , 03.11.2023 приблизно

о 16 год. 00 хв. перебуваючи поблизу будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 ОСОБА_12 передав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 6000 доларів США копію свого паспорта та фотографії для виготовлення підроблених документів про перебування ОСОБА_12 на військовій службі.

У подальшому, у період з 03.11.2023 по 16.11.2023 з метою конспірації своїх дій та унеможливлення викриття своєї протиправної діяльності ОСОБА_7 вирішив змінити спосіб виїзду ОСОБА_12 через державний кордон України та довів вказані зміни всім учасникам групи.

Діючи відповідно до спільного злочинного умислу та відповідно до раніше розробленого ОСОБА_7 плану, особа на ім`я ОСОБА_9 надав останньому інформацію про дату, час та спосіб перетину ОСОБА_12 державного кордону поза пунктом пропуску із кінцевим пунктом прибуття у м. Кишинів, Республіка Молдова.

22.11.2023 приблизно о 14 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 під час особистої зустрічі, яка відбулась між ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 останній повідомив ОСОБА_12 що на даний час виїжджати із підробленими документами, за які ОСОБА_12 раніше передавав грошові кошти є досить ризикованим способом перетину державного кордону та є висока вірогідність бути викритим співробітниками Державної прикордонної служби України, у зв`язку із чим, виїзд ОСОБА_12 за кордон буде відбуватись на транспортному засобі без будь-яких документів, які необхідні для офіційного перетину державного кордону.

Для цього ОСОБА_12 буде необхідно прибути у заздалегідь визначений дату, місце та час який йому буде повідомлено додатково у подальшому.

При вказаній зустрічі ОСОБА_8 , діючи із єдиним злочинним умислом, зазначив, що вартість за переправлення ОСОБА_12 буде незмінною, тобто 8000 доларів США, а другу частину грошових коштів необхідно буде передати перед самою поїздкою.

23.11.2023, близько 14 год.00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , передав останньому другу частину раніше обумовлених грошових коштів у розмірі 2000 доларів США.

25.11.2023 об 11 год. 20 хв. за допомогою месенджеру «Телеграм» особа на ім`я ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 , що виїзд планується о 15 год. 00 хв. та визначив місце вибуття.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, відповідно до раніше розробленого ОСОБА_7 плану, ОСОБА_8 на транспортному засобі привіз ОСОБА_12 у визначений особою на ім`я ОСОБА_9 місце, за координатами НОМЕР_1 , на автошляху Е-95 Київ-Одеса, після чого ОСОБА_12 , разом із іншими громадянами, та ОСОБА_11 на транспортному засобі марки Toyota Prado синього кольору, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який не був обізнаний із злочинним умислом ОСОБА_7 та інших учасників злочину, за вказівками ОСОБА_11 , під керівництвом особи на ім`я ОСОБА_9 направились у напрямку державного кордону України.

Під час руху протиправні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та особи на ім`я ОСОБА_9 були припинені працівниками правоохоронних органів.

За підозрою у вчинені вищезазначеного кримінального правопорушення 25.11.2023 були затримані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким 26.11.2023 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У подальшому було встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення можливо причетна колишня дружина підозрюваного ОСОБА_11 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка підшукувала осіб призовного віку, з метою незаконного переправлення їх через державний кордон України за грошову нагороду.

Так, 21.12.2023 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номерний НОМЕР_3 , який знаходиться у власності та користуванні ОСОБА_14 , у ході якого вилучено:

- транспортний засіб «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 ;

- ключі від транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Враховуючи те, що в квартирі яка належить ОСОБА_14 що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , були вилучені два ноутбуки які належать підозрюваному ОСОБА_11 , яку останній постійно відвідував, тому є підстави вважити до ОСОБА_14 також може бути причетна до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 КК України передбачено вид покарання конфіскація майна, тому у разі доведення причетності ОСОБА_14 до вчинення даного кримінального правопорушення, до належного їй транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 , можливе застосування як виду покарання конфіскація майна.

Постановою слідчого від 21.12.2023 вилучене визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , 26.12.2023 винесена ухвала про повернення клопотання про арешт майна, для усунення недоліків, яка під розписку була отримана 10.01.2024, й на теперішній час, в зв`язку з виправленням раніше встановлених недоліків, сторона обвинувачення повторно підіймає питання накладення арешту майна.

В судовому засіданні:

-прокурор вимоги заявленого клопотання підтримав у повному обсязі;

-представник власниці майна ОСОБА_14 ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що ОСОБА_14 не є підозрюваною у вказаному проваджені, вилучене майно належить їй на праві власності.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів. При цьому згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За фактичними обставинами даного кримінального провадження, 21.12.2023 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номерний НОМЕР_3 , який знаходиться у власності та користуванні ОСОБА_14 , у ході якого вилучено: транспортний засіб «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 ; ключі від транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Як вбачається з протоколу обшуку від 21.12.2023, а також зі змісту заявленого слідчим клопотання, транспортний засіб «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номерний НОМЕР_3 належить ОСОБА_15 .

Крім того, у клопотанні слідчим було зазначено, що ОСОБА_14 може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, при цьому як було встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, що ОСОБА_14 станом на теперішній час про підозру не повідомлено.

При цьому, в рамках означеного кримінального провадження 26.11.2023 року про підозру було повідомлено ОСОБА_11 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_14 .

Між тим, незважаючи на те, що на даний час перевіряється причетність ОСОБА_14 до скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, слідчий суддя приходить до переконання, що сторона обвинувачення не обґрунтовує необхідності накладення арешту на вилучений у ОСОБА_14 автомобіль.

Ні в клопотанні слідчим, ні прокурором в судовому засіданні не наведено належного обґрунтування з приводу того, яке відношення та значення в рамках означеного кримінального провадження має вищевказане майно автомобіль.

Стороною обвинувачення не доведено факт того, що означений автомобіль використовувався у здійсненні ймовірно незаконної діяльності, не доведено також і те, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин кримінальної справи.

Й на сам кінець, слідчий суддя не може не звернути увагу, що доводи сторони обвинувачення в частині визначення підстав, мети та необхідності накладення арешту зводяться до цитування норм кримінального процесуального кодексу України, а відтак, на думку слідчого судді є формальними та жодним чинмо необгрунтованими.

Так, сторона обвинувачення у клопотанні формально лише зазначає, що: «Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно є доказом злочину. Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення слідчих дій.», водночас жодних доказів, які б хоча б на мінімальному рівні могли свідчити на користь обґрунтованості власних доводів попросту не надає.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим клопотання є необґрунтованим, доводи, які зазначені в ньому не підтверджуються долученими до нього матеріалами, що свідчить про необхідність відмови в його задоволенні, оскільки стороною обвинувачення не доведено та документально не підтверджено, що вилучене майно є доказом у даному кримінальному провадженні, а відтак, що наявні підстава, мета та необхідність в арешті майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відмовити.

Майно, яке було тимчасово вилучене 21.12.2023 року в ході проведеного обшуку транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номерний НОМЕР_3 , а також на ключі від транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Infiniti QX 50» червоного кольору державний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який знаходиться у власності та користуванні ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України повернути особі у яких воно було вилучено.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1