Справа № 583/823/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2023 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження № 0000186 від 30.09.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хухра Охтирського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, раніше несудимого

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України,-

установив:

28.09.2022 приблизно о 01.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов за місцем реєстрації ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , куди вона повернулася напередодні, після того як припинила спільне проживання з обвинуваченим через зловживання ним алкогольними напоями. ОСОБА_4 мав на меті повернути ОСОБА_6 для спільного проживання за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Маючи вільний доступ, ОСОБА_7 зайшов до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час у спальній кімнаті спала ОСОБА_8 , розбудив її та почав вимагати збиратися та йти до його дому, однак ОСОБА_6 йому відмовила. В цей чає ОСОБА_7 , з метою покарання ОСОБА_6 за таку її поведінку та примусу до виконування вигідних йому дій, що суперечать волі потерпілої, завдаючи побоїв ОСОБА_6 у вигляді численних ударів в область обличчя, голови, тулубу та кінцівок, що супроводжувалися спричиненням їй сильного фізичного болю, примусив потерпілу підкоритися його волі та вийти з будинку, де вона ночувала, та прибути разом з ним за адресою знаходження його домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . Перебуваючи в будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_7 , вживаючи алкогольні напої, діючи з прямим умислом, продовжив свої насильницькі дії щодо потерпілої ОСОБА_9 , незаконно, всупереч волі останньої, утримуючи її біля себе понад 5 годин, завдаючи в цей час потерпілій сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, внаслідок завдання побоїв у вигляді численних ударів кулаком в обличчя та інші ділянки голови. Вказані насильницькі дії були припинені ОСОБА_4 лише близько 06.00 год. ранку, після того як він пішов спати. Внаслідок зазначених насильницьких дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_6 були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Такі дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України - викрадення та незаконне позбавленні волі людини, що супроводжувалось заподіянням потерпілій фізичних страждань, та за ч. 1 ст. 127 КК України катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, та з метою покарати її за дії скоєні нею.

Крім цього 04.01.2023 приблизно о 07.40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 прийшов до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , де після припинення спільного проживання з ним почала мешкати ОСОБА_6 зі своєю матір`ю ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку. Перебуваючи в приміщенні літньої кухні, розташованої на території вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_7 почав вимагати у ОСОБА_11 ключі від будинку, для того щоб перевірити чи не має там його колишньої співмешканки ОСОБА_6 . Однак ОСОБА_11 , не бажаючи надавати ОСОБА_10 доступ до будинку, відмовила йому. В цей час ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з метою примусу ОСОБА_11 до виконання вигідних йому дій, що суперечать волі потерпілої, а саме надання йому ключів від будинку, де перебувала ОСОБА_8 , почав завдавати їй побоїв. Так, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_11 за волосся та почав бити її обличчям об кришку столу, від чого остання з висоти власного росту впала на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , нахилившись до лежачої на підлозі ОСОБА_11 , продовжив наносити їй удари по обличчю, а потім взяв зі столу кухонний ніж, приставив вістря леза до правої половини рудної клітини потерпілої ОСОБА_11 та з силою надавив, умисно заподіюючи ОСОБА_11 сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, вимагаючи, при цьому, щоб остання віддала йому ключі від будинку. Внаслідок вказаних насильницьких дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_11 було спричинені легкі тілесні ушкодження.

Такі дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 2 ст. 127 КК України - вчинене повторно катування, тобто вчинене повторно, умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю або морального страждання, вчинене з метою примусити вчинити дії, що суперечать її волі.

У подальшому, не досягнувши мети, що полягала в отриманні від потерпілої ОСОБА_11 ключів від будинку, де перебувала його колишня співмешканка ОСОБА_8 , ОСОБА_4 припинив насильницькі дії щодо ОСОБА_11 . Після цього, 04.01.2023 близько 07.45 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом та корисливою метою, в умовах оголошеного воєнного стану на території України, в той час, як ОСОБА_11 вийняла з кишені свій мобільний телефон марки «Nomi», модель І 177, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , коричнево-сріблястого кольору, з двома сім-картами Vodafone № НОМЕР_3 та Київстар № НОМЕР_4 , вихопив його з руки потерпілої, тобто відкрито заволодів ним. Потім, не зважаючи на вимогу потерпілої ОСОБА_11 повернути телефон, тримаючи його при собі, ОСОБА_7 вийшов з приміщення літньої кухні та залишив територію господарства потерпілої, отримавши можливість розпорядитися викраденим мобільним телефоном на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вину у обсязі пред`явленого йому обвинувачення не визнав, пояснивши, що проживав разом з потерпілою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . 28.09.2023 ввечері він повернувся додому з роботи перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 в той час вже була вдома і між ними, на ґрунті вживання ним алкогольними напоями, виникла сварка, після чого він пішов спати. Прокинувшись приблизно о 23.00 год. він помітив, що ОСОБА_6 немає вдома. Обвинувачений почав розшукувати ОСОБА_6 та дійшов до будинку останньої по АДРЕСА_2 , хвіртка була відчинена. Зайшовши до будинку він побачив ОСОБА_6 , яка лежала на ліжку, почав сварити її за те, що вона зникла, намагався повернути потерпілу додому, наполягав, щоб вона поверталась, але вона не хотіла, відмовлялася, почала його ображати, на що ОСОБА_12 не втримався і тричі вдарив її долонею по обличчю, штовхнув її, від чого остання впала у крісло. Потім вони ще поговорили, ОСОБА_4 вмовив ОСОБА_13 і вони вирішили повертатися до нього додому. По дорозі ОСОБА_13 постійно спотикалася, падала, у тому числі впала і з велосипедом та сильно забилася. На думку обвинуваченого тоді потерпіла могла зламати собі ребро, вона шкутильгає на ліву ногу, тому постійно перечіпається і падає. В той час як ОСОБА_4 і ОСОБА_6 заходили до його будинку, вона знову перечепилася і впала на свій велосипед, вдарившись при цьому об кермо, після чого обвинувачений допоміг їй підвестися. В будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поговорили близько 40 хв., обвинувачений випив горілки і вони пішли спати близько 02.30 год. Обвинувачений зазначив, що на АДРЕСА_1 він ОСОБА_6 не бив. Після цих подій він з ОСОБА_6 ще спілкувалися по телефону, остання йому повідомляла де вона знаходиться, про те, що вона 29.09.2022 звернулася до лікарні щоб зняти побої та написала заяву до поліції.

03.01.2023 ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 і сказав, що хоче з нею зустрітися і поговорити, а 04.01.2023 вирішив піти до матері ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , зателефонував їй і остання запросила його в гості. Обвинувачений прийшов до домоволодіння потерпілої ОСОБА_11 , «парадна» хвіртка була відчинена, ОСОБА_4 зайшов до двору вказаного домоволодіння та зателефонував ОСОБА_11 , щоб повідомити про те, що він вже на подвір`ї, вона вийшла з будинку та зачинала за собою двері, поклавши ключ до кишені. Обвинувачений зазначив, що в цей день він був тверезий, оскільки вживав алкоголь тільки 02.01.2023. Потерпіла відчинила двері кухні і разом з обвинуваченим зайшла до неї, ОСОБА_11 насипала йому тарілку супу, після чого він запитав у неї чи вдома ОСОБА_6 та попросив ключі від вхідних дверей будинку, тому що хотів подивитися чи вдома ОСОБА_14 . Відповідь на вказані запитання обурила обвинуваченого і він полишивши їжу, пішов звідти. Однак згадав, що хотів подзвонив сину ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_15 , а тому повернувся назад, оскільки у нього не було номеру його телефону. Обвинувачений повернувся до літньої кухні, де на столі лежав телефон ОСОБА_11 , взяв його для того щоб подивитися номер ОСОБА_15 та сказав потерплій, що поверне їй телефон, однак, ОСОБА_11 почала кричати та вимагати повернути її телефон, при цьому вона била обвинуваченого черпаком по голові. Після цього ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_11 тричі долонею по обличчю, від третього удару вона впала на крісло та заспокоїлась. Потім ОСОБА_11 підвелася з крісла та наштрикнулася на ніж, який ОСОБА_4 тримав у руках для того щоб відрізати собі хліб, у неї потекла кров. ОСОБА_4 сказав потерпілій йти до будинку до доньки, щоб та надала їй допомогу, а сам вийшов з літньої кухні з її телефоном. Обвинувачений зазначив, що визнає свою вину в межах наданих ним показів.

При цьому винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується наступними зібраними та дослідженими судом наступними доказами.

Так потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що проживала разом з обвинуваченим за адресою: АДРЕСА_1 та між ними часто виникали конфлікти через вживання останнім алкогольних напоїв. 27.09.2022 ввечері обвинувачений повернувся з роботи у нетверезому стані та коли він ліг спати, потерпіла вирішила піти до свого будинку по АДРЕСА_2 . Приблизно о 01.00 год. ночі ОСОБА_4 прийшов у натверезому стані за вищевказаною адресою та почав наполягати щоб ОСОБА_6 повернулася до нього додому, на що остання відмовилася. ОСОБА_4 хапав її за руки, за волосся, вдарив кулаком по обличчю, вона намагалася втекти, але обвинувачений продовжував її бити по обличчю, вдарив ногою по спині та примушував йти з ним до нього додому. В подальшому ОСОБА_6 довелося погодитися з вимогами обвинуваченого та піти до нього додому, оскільки вона його боялася. Коли вони йшли у напрямку будинку обвинуваченого перехожих на вулиці не було, так як події відбувалися в період дії комендантської години, тому покликати на допомогу вона нікого не могла. Потерпіла зазначила, що хотіла сісти на велосипед і поїхати, однак ОСОБА_4 зіштовхнув її і забрав велосипед. Коли вони прийшли до домоволодіння по АДРЕСА_1 , обвинувачений штовхнув її і вона впала та вдарилася головою об стіну, а обвинувачений в цей час вдарив її ногою по тулубу, від чого вона відчула сильний фізичний біль. ОСОБА_4 знову почав бити потерпілу в область тулуба, голови та примусив зайти до будинку, зачинивши двері на замок. В будинку ОСОБА_4 продовжив вживати алкогольні напої, а близько 06.00 год. ранку ліг спати. Після цього ОСОБА_6 взяла велосипед і поїхала від нього. Вранці вона звернулася до відділу поліції із заявою, а потім за направленням поїхала до лікарні, де її було обстежено на предмет наявності тілесних ушкодження, а в подальшому госпіталізовано для проходження лікування. Потерпіла проходила стаціонарне лікування в неврологічному відділенні з 29.09.2022 протягом 10 днів на стаціонарі, а потім ще 10 днів лікувалася амбулаторно. В лікарні у ОСОБА_6 були зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого ребра зі зміщенням, струсу головного мозку, внутрішньочерепної травми, набряку носу та горла від отриманих ударів. Після повернення з лікарні ОСОБА_6 до ОСОБА_4 не поверталася, почала проживати у своєї матері, однак обвинувачений продовжував переслідувати потерпілу, погрожував їй фізичною розправою.

04.01.2023 ОСОБА_4 прийшов додому до її матері ОСОБА_11 та попросив нагодувати його. ОСОБА_6 в цей час була у будинку та приблизно через 10 хвилин у вікно кімнати вона побачила матір з розбитим обличчям. ОСОБА_6 забрала матір до будинку та почала надавати їй першу медичну допомогу, так як у неї була кровотеча, зі слів матері, її ножем вдарив обвинувачений. Потім викликала працівників поліції та швидку допомогу. ОСОБА_11 сказала ОСОБА_6 , що ОСОБА_4 побив її, вимагав ключі від будинку, для того щоб перевірити чи є там ОСОБА_6 , а також він забрав кнопковий телефон потерпілої. До лікарні ОСОБА_11 забрали в шоковому стані та після проведення обстеження госпіталізували її до реанімаційного відділення, а 05 чи 06.01.2023 перевели до хірургічного відділення, де вона проходила лікування до 13.01.2023. В подальшому працівники поліції під час проведення слідчих дій вилучили з приміщення кухні ніж.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що 04.01.2023 близько 07.00 год. 08.00 год. ранку ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння прийшов до її домоволодіння по АДРЕСА_3 , в якому вона з вересня 2022 року проживала з донькою ОСОБА_6 . Він почав стукати у двері та запитувати де ОСОБА_6 , яка в цей час знаходилася у будинку, але потерпіла боялася за доньку, тому відповіла, що та на роботі. ОСОБА_11 нагодувала обвинуваченого і він пішов, однак повернувся через 3 хв. і запитав потерпілу, чи згодна вона, щоб її донька ОСОБА_6 проживала з ним. На це потерпіла відповіла заперечно, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 побив її доньку. Після цього ОСОБА_4 схопив ОСОБА_11 за волосся, бив кулаками по обличчю та вдарив головою об стіл, вимагаючи віддати йому ключі від будинку, де була донька, але потерпіла відмовилася виконувати його вимогу. Обвинувачений схопив ніж з нержавіючої сталі з рудою рукояттю, якою потерпіла різала хліб, і наніс ОСОБА_11 поріз в область грудей, від чого вона впала. Потім ОСОБА_4 поклав ніж на стіл, вирвав у потерпілої з рук телефон та не пояснюючи причин забрав його і пішов, а ОСОБА_11 залишилася у приміщенні кухні вся у крові, через деякий час до неї прийшла донька, забрала її до будинку та намагалася зупинити кровотечу, викликала поліцію та швидку допомогу, яка забрала ОСОБА_11 до лікарні та відвезли її до реанімаційного відділення, де вона пролежала кілька днів. Потім потерпілу перевели до хірургічного відділення, в якому вона проходила лікування ще 10 днів. Потерпіла зазначила, що за 3-4 дні до вказаної події ОСОБА_4 зателефонував і сказав, що прийде та постріляє їх.

Також винуватість ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження дослідженими та проаналізованими судом сукупністю письмових доказів.

Даними протоколу огляду місця події від 04.01.2023 з фототаблицею до нього, проведеного за адресою АДРЕСА_3 , відповідно до якого встановлено, що на території вказаного домоволодіння знаходиться приміщення літньої кухні, вхід до якого здійснюється через дерев`яні двері. При вході до літньої кухні, на відстані 62 см, навпроти лівого коробу виявлено дві плями речовини бурого кольору неправильної округлої форми діаметром 2на1 см, відстань між ними 1,5 см. Із вказаних плям було зроблено змиви на марлевий тампон, змочений дистильованою водою, який поміщено до паперового конверту №1. У кімнаті №1 знаходиться зліва на право диван, стілець, дерев`яний комод та вішалка. Прямо від входу, на відстані приблизно 2 м розташована кімната №2, у якій знаходиться газова плита, стіл із кухонним приладдям, стіл кухонний, сервант із кухонним приладдям, крісло дерев`яне, сервант. Зліва від входу, на полиці столу, яка знаходиться між підлогою та верхньою кришкою столу у білому пластмасовому контейнері для кухонного приладдя виявлено ніж кухонний із рукояткою жовтого кольору, довжиною леза 14 см, довжина рукоятки 11 см, ширина леза поблизу рукоятки 2,5 см, товщина леза 2 мм, який вилучено та поміщено до паперового конверту (а.с.97-105).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.10.2022, з фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_6 в приміщенні Охтирського РВП ГУНП в Сумській області. Відповідно до протоколу вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 27.08.2023 близько 18.00 год. вона знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як додому повернувся її співмешканець ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння та ліг спати. Після цього ОСОБА_6 пішла додому за адресою: АДРЕСА_2 , де збиралася переночувати. 28.08.2023 близько 00.30 год. ОСОБА_4 прийшов за вказаною адресою, зайшов до будинку та вчинив сварку. В цей час ОСОБА_6 сиділа на дивані, а ОСОБА_4 почав тягнути її за піжаму, для того щоб змусити її одягнутися та йти з ним додому. Потерпіла піднялась з дивану та руками відштовхнула ОСОБА_4 , який у відповідь наніс їй 3-4 удари кулаком правої руки в область голови, від чого ОСОБА_6 впала на диван. Після цього ОСОБА_4 завдав їй ще 2-3 удари кулаком правої руки в обличчя та голови. Далі ОСОБА_4 стягнув ОСОБА_6 на підлогу, а коли вона намагалася підвестися наніс їй близько 3-5 ударів правою ногою по спині та лівій нозі, від чого потерпіла впала на підлогу на правий бік. Для того щоб припинити сварку ОСОБА_16 погодилася йти додому до ОСОБА_4 , де сварка продовжилася. В ході сварки ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 ще 3-4 удари кулаком правої руки в область голови з правого боку та по обличчю зліва. Після цього ОСОБА_6 за допомогою манекена продемонструвала механізм нанесення їй ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а.с. 88-92).

Даними висновку експерта № 42 від 14.02.2023, за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , згідно якого у неврологічному відділенні КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» ОСОБА_6 встановлено діагноз: ЗЧМТ; струс головного мозку; підкірні гематоми обличчя, спини, лівого стерна, правого плеча; закритий перелом 11 ребра зліва; гострий фронтит, верхньощелепний синусит за рахунок набряку слизової. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Указані ушкодження згідно з п. 2.3.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані не менше ніж від п`яти фізичних дій. Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних у постанові. Давність нанесених ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові, а саме 28.09.2022, про що свідчать дані медичної документації (а.с. 86-87).

Даними висновку експерта № 43 від 14.02.2023, за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , згідно якого механізм завданих тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 може відповідати механізму показаному нею під час проведення слідчого експерименту (а.с. 95).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксації (проведення відеозапису) від 25.10.2022, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_11 . Так з переглянутого судом відеозапису зазначеної слідчої дії вбачається, що ОСОБА_11 розповіла та показала на статисті механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_11 показала, як стоячи збоку ОСОБА_4 хапав її ззаду за волосся та почав бити головою об стіл. Далі ОСОБА_4 повалив ОСОБА_11 на підлогу на правий бік та стоячи над нею у зігнутому положенні почав наносити їй 5-6 ударів кулаком правої руки по обличчю. Після цього ОСОБА_4 почав правою рукою придушувати потерпілу за горло. При цьому ОСОБА_4 вимагав у ОСОБА_11 ключі від будинку. Далі ОСОБА_4 схопив зі столу кухонний ніж та з силою почав надавлювати ОСОБА_11 в область грудей з права, продовжуючи вимагати ключ від будинку. Потім потерпіла дістала з кишені мобільний телефон, в цей час ОСОБА_4 вирвав його у неї з рук та почав виходити з приміщення кухні. Потерпіла кричала ОСОБА_4 вслід щоб він повернув телефон, але він нічого не кажучи покинув територію домоволодіння та пішов у невідомому напрямку (а.с.146-148).

Даними висновку експерта № 57 від 03.02.2023, за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , згідно якого у реанімаційному відділенні КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» ОСОБА_11 встановлено діагноз: непроникаюча в плевральну порожнину колото-різана рана правої половини грудної клітини; множинні садна та синці обличчя; ЗЧМТ; забій речовини головного мозку; епідуральна гематома правої лобної долі. Дані ушкодження утворилися від дії тупого та гострого предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Указані ушкодження згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень. Давність нанесених ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові, а саме 04.01.2023, про що свідчать дані медичної документації. Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних у постанові (а.с. 144-145).

Даними висновку експерта № 71 від 15.02.2023, за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , згідно якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 може відповідати механізму показаним нею під час проведення слідчого експерименту (а.с. 150).

Даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.01.2023, відповідно до якої в ході затримання ОСОБА_4 у нього виявлено та вилучено мобільний телефон «Nomi» І 177, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з двома сім-картами Vodafone № НОМЕР_3 та Київстар № НОМЕР_4 , коричнево-сріблястого кольору, без пошкоджень (а.с. 118-122).

Даними протоколу огляду речей і документів від 13.02.2023, згідно якого під час огляду мобільного телефону марки «Nomi» І 177, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , коричнево-сріблястого кольору, з двома сім-картами Vodafone № НОМЕР_3 , Київстар № НОМЕР_4 , задня кришка якого скріплена резинкою для волосся жовтого кольору, потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що вказаний мобільний телефон належить їй. 04.01.2023 близько 07.40 год. після побиття ОСОБА_11 зазначеним мобільним телефоном відкрито заволодів ОСОБА_4 та зник з місця вчинення злочину. На момент викрадення мобільний телефон був у справному стані, задня кришка скріплена резиною для волосся жовтого кольору (а.с. 125-127).

Даними висновку експерта від 12.01.2023 за № СЕ-19/119-23/368-ТВ, за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, ринкова вартість викраденого мобільного телефону торгівельної марки «Nomi», модель І 177, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в корпусі коричнево-сріблястого кольору, з двома сім-картами, придбаний новим близько десяти років тому, що використовувався за призначенням, перебував у справному та придатному для використання стані, станом на 04.01.2023 становила 300,00 грн. (а.с. 135-139).

Також судом досліджено протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксації (проведення безперервного відеозапису) від 28.06.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 . Так на доданому до протокола відеозаписі зазначеної слідчої дії зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_4 розповів та показав за допомогою манекену механізм спричинення потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Зокрема ОСОБА_4 продемонстрував нанесення потерпілій ОСОБА_11 , яка перебувала в положенні стоячи обличчям до нього, три удари з розмаху долонею правої руки в область обличчя. Внаслідок третього удару ОСОБА_11 присіла на крісло. В подальшому ОСОБА_11 , намагаючись вихопити своєю правою рукою власний телефон який попередньо взяв обвинувачений зі столу та тримав у лівій руці, натрапила на кухонний ніж, що тримав ОСОБА_4 в правій руці зігнутій в лікті вістрям донизу в напрямку потерпілої. Крім того ОСОБА_4 розповів та показав, як перебуваючи в будинку потерпілої ОСОБА_6 , що сиділа на ліжку, він наніс їй три удари в область обличчя. Останній удар був найсильнішим, інших тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 не наносив. Також ОСОБА_4 зазначив, що по маршруту руху назад до будинку обвинуваченого потерпіла ОСОБА_6 три рази падала з велосипед, а також перечепилася на вході до будинку (а.с. 199-202).

Даними висновку експерта № 265 від 25.07.2023, за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого механізм спричинення тілесних ушкоджень у вигляді множинних саден та синців на обличчі, виявлених у ОСОБА_11 . Може відповідати механізму показаному обвинуваченим ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту. Механізм спричинення тілесного ушкодження у вигляді непроникаючої в плевральну порожнину колото-різаної рани правої половини грудної клітини, виявленої у ОСОБА_11 , визначити не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю детального опису раненого каналу в наданій медичній документації. Механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 частково може відповідати, оскільки кількість тілесних ушкоджень не співпадає з продемонстрованим механізмом, показаним обвинуваченим ОСОБА_4 (не продемонстровано нанесення тілесних ушкоджень, які знаходяться в ділянці правого плеча, лівого стегна та грудної клітини) (а.с.222).

Таким чином оцінивши досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає їх належними та допустимими, а у сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів поза розумним сумнівом та такі його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 146 КК України - викрадення та незаконне позбавленні волі людини, що супроводжувалось заподіянням потерпілій фізичних страждань, за ч. 1 ст. 127 КК України катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, та з метою покарати її за дії скоєні нею,за ч. 2 ст. 127 КК України - вчинене повторно катування, тобто вчинене повторно, умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою примусити вчинити дії, що суперечать її волі, за ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Суд критично оцінює доводи обвинуваченого та його захисника щодо того, що потерпіла ОСОБА_6 добровільно слідувала додому до обвинуваченого і він не вчиняв по відношенню до неї дій насильницького характеру з метою примушування потерпілої підкорятися його волі і перебувати поруч з ним.

З показів самої потерпілої ОСОБА_6 , як вже зазначалося судом, наданих нею під присягою у судовому засіданні, остання повідомила, що пішла від обвинуваченого до себе додому і коли він силою примушував її повернутися до нього додому, неодноразово намагалася втекти від обвинуваченого, але він застосовував до неї фізичну силу, бив її, таким чином примушуючи виконувати його волю і йти до нього додому.

Також вважає неспроможними суд і доводи обвинуваченого щодо того, що потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, так як перечіплялася та падала, що пов`язано з її фізіологічною особливістю, а саме шкутильганням на ліву ногу. При цьому потерпіла не підтвердила даного факту, відомостей щодо вад її здоров`я суду не надано, будь-які докази, які б свідчили, що потерпіла раніше зверталася до медичного закладу з приводу отримання тілесних ушкоджень через подібні падіння у суду відсутні. При цьому звернення до правоохоронних органів та до закладу охорони здоров`я ОСОБА_6 співпадає з часом вчинення відносно неї протиправних дій з блоку обвинуваченого.

Не приймає до уваги суд і твердження обвинуваченого, що потерпіла ОСОБА_11 сама наштрикнулась на ніж, який він тримав у руці, так як вони не знайшли свого підтвердження сукупністю досліджених судом доказів, зокрема, спростовуються показами самої потерпілої ОСОБА_11 та висновками судово-медичних експертиз №57 від 03.02.2023, № 71 від 15.02.2023 та № 265 від 25.07.2023. Так згідно зазначених висновків експертів механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_11 відповідає механізму, продемонстрованому нею під час слідчого експерименту та узгоджуються з її показами, наданими суду, що не спростовано висновком експерта № 265 від 25.07.2023, відповідно до якого механізм спричинення тілесного ушкодження у вигляді непроникаючої у плевральну порожнину колото-різаної рани, виявленої у ОСОБА_11 визначити не представилося можливим.

Дані слідчого експерименту, проведеного з участю обвинуваченого 28.06.2023 і дослідженого у судовому засіданні, не спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_4 , так як на думку суду і покази обвинуваченого у судовому засіданні і продемонстрований ним механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, свідчать лише про бажання уникнути кримінальної відповідальності. Такі доводи обвинуваченого не впливають на кваліфікацію його дій за ч.1 та ч.2 ст. 127 КК України, оскільки у даному випадку встановлено факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 сильного фізичного болю потерпілим, викликаного завданням їм неодноразових ударів, з метою примусити останніх до вчинення дій, що суперечать їх волі, що містить склад злочину, передбачений ст. 127 КК України.

При цьому суд враховує, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 відмовився від дачі показань та від проведення слідчого експерименту з його участю, а лише виявив таке бажання після того, як у судовому засіданні потерпілі надали викривальні показання і обвинувачений відчув невідворотність покарання.

У суду відсутні підстави сумніватися у правдивості показів потерпілих, які узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, є послідовними, повними, чіткими, незмінними протягом досудового розслідування та судового розгляду справи, будь-яких доказів протилежного суду не надано. Судом не встановлено таких обставин, за яких потерпілі мали намір оговорювати обвинуваченого, про що ним зазначається, так як ніяких претензій майнового характеру вони до обвинуваченого не мають, цивільний позов не подавали, а лише прагнуть справедливого покарання обвинуваченого, так як побоюються за власне життя і здоров`я, внаслідок вчинення відносно них з боку обвинуваченого фізичного насилля, що не припинялося допоки обвинувачений не був затриманий правоохоронними органами. Позиція обвинуваченого про те, що потерпілі надають неправдиві покази і з якихось причин його оговорюють розцінюється судом як спосіб захисту, направлений на доведення перед судом власної версії подій та свідчить про обрану стратегію захисту, з метою викликати сумніви у винуватості обвинуваченого та уникнення відповідальності.

Захисник обвинуваченого також вважав недоведеною винуватість ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині за ч.4 ст. 186 КК України у зв`язку з відсутністю у останнього умислу на викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_11 , так як її телефон знаходиться у понівеченому стані, є маловартісним, та не представляє собою матеріальної цінності.

Надаючи оцінку таким доводам захисника слід зауважити, що з об`єктивної сторони злочини проти власності характеризуються, зазвичай, активними діями, що спричиняють матеріальну шкоду певній особі, колективу, державі.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є суспільне діяння, злочинний наслідок і причинний зв`язок між діянням і наслідком.

Суб`єктивна сторона характеризується умисною формою вини, супроводжується реалізацією прямого умислу та корисливого мотиву, який полягає в прагненні винного протиправно використати чуже майно на свою чи іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь.

Предметом злочину у даному випадку виступає чуже майно, яке має певну властивість і є чужим для винної особи.

Під майном розуміються речі матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки.

Фізичні ознаки характеризуються тим, що предмети та речі можна вилучити, привласнити, пошкодити, спожити, знищити.

Економічні ознаки полягають у тому, що майно повинно: а) мати мінову та споживчу вартість; б) бути відокремленим від природного середовища чи бути створене заново; в) бути здатним задовольнити потреби людини та суспільства.

Юридичними ознаками майна є те, що воно має: а) бути чужим для винного; б) належати на праві власності іншому суб`єкту права власності; в) не належати до предметів злочинів, відповідальність за які передбачена іншими розділами Особливої частини КК.

Чужим визнається майно, що не перебуває у власності чи володінні винного. Вартість майна у даному випадку не є суттєвим елементом, який впливає на кваліфікацію дій винного, а лише є відмежуванням кримінально-карного викрадення чужого майна від дрібного викрадення чужого майна, що кваліфікується за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому сам обвинувачений у своїх показах зазначив, що дійсно проти волі потерпілої взяв її мобільний телефон у власних потребах, а саме зателефонувати сину потерпілої, після чого забрав його із собою і покинув будинок потерпілої.

Отже майно, яке є предметом даного злочину мобільний телефон потерпілої ОСОБА_11 , має усі ознаки майна, є завідомо для обвинуваченого ОСОБА_4 чужим майном, право власності на яке належить іншій особі потерпілій ОСОБА_11 , для якої має цінність, оскільки є єдиним засобом для зв`язку з близькими особами та спілкування, враховуючи вік потерпілої, що обвинуваченим не заперечується, як і те, що він заволодів цим майном без дозволу потерпілої, а навіть у супереч її волі, тобто вчинив відкрите викрадення чужого майна, що вірно кваліфіковано, як грабіж, який вчинений в умовах воєнного стану, тобто за ч.4 ст. 186 КК України.

Судом проведено ретельну перевірку доводів обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для постановлення виправдувального вироку у частині пред`явленого обвинувачення за ч.4 ст. 186 КК України, які свого підтвердження, як під час досудового розслідування, так і у ході судового розгляду не віднайшли та спростовуються дослідженими судом матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Крім того відповідно до практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

До обставин, визначених ст. 67 КК України такими, що обтяжують покарання обвинуваченому суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Отже призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є у переважній більшості тяжкими злочинами, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, умисний протиправний характер діяння, форму і ступінь вини ОСОБА_4 , ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного у виді заподіяння потерпілим сильного фізичного болю, тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в нарко- психдиспансері не перебуває, одружений, але фактично з дружиною не проживає, за місцем проживання характеризується негативно, як особа яка зловживає алкогольними напоями, не працює. Беручи до уваги наявність кількох обставин, що обтяжують покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, виключає можливість звільнення обвинуваченого від покарання із застосуванням ст. 69 КК України, про що обвинувачений клопотав. Його поведінку після вчиненого, що продовжував погрожувати потерпілим фізичною розправою навіть після їх звернення до правоохоронних органів, поводив себе агресивно і під час судового розгляду справи. Також суд враховує позицію потерпілих, які прохали призначити покарання ОСОБА_4 у відповідності до вимог чинного законодавства та зазначали, що відчувають стах за своє життя і здоров`я, коли обвинувачений перебуває на волі, при цьому будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого не мають, цивільний позов не подавали.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини у справі та дані про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити йому покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 127, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч.4 ст. 186 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання менш суворого більш суворим призначити остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

На думку суду, призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, рекомендаціям, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СУ-19/119-23/368-ТВ від 12.01.2023 у розмірі 566,34 грн.

На підставі ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт майна у кримінальному провадженні, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2021 на частину скляного бокалу (розбитого) з нашаруванням РБК та волосся (стійка і ніжка); дві частини скла від бокалу; ґрунт з РБК; змиви з хвіртки з частинами РБК; частину ковдри з РБК (тканина); дерев`яну качалку, які були вилучені 09.06.2021 під час огляду місця події.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч.4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 127 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 остаточно призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання з 04.01.2023.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 34 копійки.

Речові докази: кухонний ніж із рукояткою жовтого кольору, на лезі мається нашарування речовини бурого кольору; змиви із підлоги, на якій знаходилося дві плями речовини бурого кольору та контрольний зразок марлевого тампону, що передані до камери зберігання речових доказі Охтирського РВП ГУНП в Сумській області згідно квитанції № 001743 від 14.02.2023 після набрання вироком законної сили знищити, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.01.2023.

Речовий доказ мобільний телефон «Nomi» І 177, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , коричнево-сріблястого кольору, з двома сім-картами Vodafone № НОМЕР_3 , Київстар № НОМЕР_4 , що переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_11 вважати повернутим власнику, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2023.

Речовий доказ мобільний телефон Techno BC3, IMEI НОМЕР_5 , IMEI2 НОМЕР_6 , з сім карткою Vodafon № НОМЕР_7 , що переданий до камери зберігання речових доказі Охтирського РВП ГУНП Сумській області згідно квитанції № 001742 від 14.02.2023 повернути власнику ОСОБА_4 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2023.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1