УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000037 від 02.05.2023, за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.05.2023 за №0000037 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України. Відомості про вказаний злочин внесені до ЄРДР за матеріалами Управління СБУ в Одеській області.

У ході проведення досудового розслідування було встановлено, що група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою з посадовими особами Мологівської сільської ради Білгород-Дінстровського району Одеської області, склали та використали низку офіційних завідомо недостовірних документів, а саме технічні паспорти на неіснуючі будинки, які збудовані нібито до 1992 року та розташовані на узбережжі Дністровського лиману, а також виписки з погосподарської книги для проведення державної реєстрації прав власності на вказані споруди з метою реалізації спільного злочинного плану із шахрайського заволодіння речовими правами на земельні ділянки під виглядом їх безкоштовної приватизації громадянами.

Вказані дії вчинені з метою створення враження про додержання вимог ст.24 Закону України «Про містобудування та містобудівну діяльність», замість розроблення та затвердження містобудівної документації (детального плану території або плану зонування території), а також подолання законодавчих обмежень з приватизації земель під час воєнного стану.

Відповідно до п.п.5 п.27 Розділ X Перехідних положень Земельного кодексу України, який введено в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-ІХ від 22.03.2022, який набрав законної сили 07.04.2022, встановлено заборону на передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність у порядку безоплатної приватизації, а отже до скасування воєнного стану.

Зокрема, за вказаних обставин, протягом 2022-2023 рр. у приватну власність на підставі рішень Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, які прийняті за сприянням окремих службових осіб вказаної сільської ради на підставі завідомо підроблених документів, шляхом обману вдалось заволодіти речовими правами на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:0030; :03:002:0031; :03:002:0032; :03:002:0033; :03:002:0038; :01.001:0067; :03:001:0412; :03:001:0413; :03:001:0414, які фактично розташовані на узбережжі Дністровського лиману, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Сухолужжя.

21.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон чорного кольору Xiaomi Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 ; мобільний телефон чорного кольору Xiaomi з сім-картою НОМЕР_4 , Imei 1: НОМЕР_5 ; Imei 2: НОМЕР_6 ; грошові кошти у кількості 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень номіналом 500 гривень; грошові кошти у кількості 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США номіналом 100 доларів США.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, оскільки є всі підстави вважати, що вилучені кошти отримані внаслідок вчинення злочину, а саме його завершального етапу продажу земельної ділянки, одержаної шляхом шахрайства, що наразі підтверджується попереднім договором купівлі-продажу від 19.09.2023, свідченнями ОСОБА_6 , яка повідомила, що усіма питаннями з оформлення земельної ділянки займався її зять ОСОБА_5 , який після укладання нею вказаного договору отримав кошти у сумі 6000 дол. США, а також протоколом огляду та вручення коштів від 19.09.2023 згідно з яким ОСОБА_7 отримав вказані кошти від співробітників УСБУ в Одеській області.

Вилучена документація та грошові кошти постановою слідчого були визнані речовим доказом, оскільки є достатньо підстав вважати, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та могла використовуватися як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Процесуальний керівник на адресу суду направив заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, розглянути у його відсутності.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотння сторони обвинувачення посилаючись на його необґрунтованість, зазначила, що вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 грошові кошти належать дружині останнього ОСОБА_8 , що підтверджується відповідними платіжними доручення. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку представника особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Прокурором при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги п.3 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у матеріалах, долучених до клопотання відсутні відомості про власника вилученого майна, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння вилученого майна, а саме: мобільного телефону чорного кольору Xiaomi Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 ; мобільного телефону чорного кольору Xiaomi з сім-картою НОМЕР_4 , Imei 1: НОМЕР_5 ; Imei 2: НОМЕР_6 ; грошових коштів у кількості 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень номіналом 500 гривень; грошових коштів у кількості 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США номіналом 100 доларів США, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, вилученого під час проведення 21.09.2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , посилання причетності такого майна до кримінального провадження №0000037 від 02.05.2023, фактом вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з шахрайським заволодінням речовими правами на земельні ділянки під виглядом їх безкоштовної приватизації громадянами, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Також, прокурором до клопотання, яке подано слідчому судді не надано жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арештусаме з метою проведення експертного дослідження, не зазначені індивідуально визначені ознаки вилученого під час огляду майна, а саме: грошових коштів у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень номіналом 500 гривень; грошових коштів у розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США номіналом 100 доларів США (серійних номерів).

Згідно вимог ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000037 від 02.05.2023, за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1