Дата документу 01.11.2023Справа № 554/439/22
Провадження № 1-в/554/122/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника органу пробації - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава подання провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі щодо засудженого: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Смілянка Смілянського району Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

I. ЗМІСТ ПОДАННЯ ТА ДОВОДИ ОСОБИ, ЩО ЙОГО ВНЕСЛА

1.1. Відповідно до подання провідний інспектор Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області просить замінити несплачену засудженим ОСОБА_5 станом на 24.03.2023 року суму штрафу 508200 грн покаранням у виді позбавлення волі відповідно до ч. 4 ст. 26, ч. 5 ст. 53 КВК України.

1.2. В обгрунтування подання вказав, що ОСОБА_5 23.02.2022 року був засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510000 грн з позбавленням його права займатись діяльністю у сфері організації та проведення азартних ігор на строк 3 роки та розстрочкою виплати штрафу вільними платежами на 12 місяців. 28.03.2022 року вирок набрав чинності, після чого із 27.04.2022 року по 24.03.2023 року ОСОБА_5 щомісячно надавав до органу пробації квитанції про сплату штрафу платежами від 100 до 275 грн, на загальну суму 1800 грн, тому несплачена сума штрафу складає 508200 грн.

II.ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ ПРОВАДЖЕННЯ

2.1. В судовому засіданні представник органу пробації та прокурор подання підтримали з підстав у ньому зазначених.

2.2. Прокурор при цьому просила замінити засудженому несплачену суму штрафу на 10 років позбавлення волі.

2.3. Засуджений та його захисник проти подання заперечили та просили відмовити у його задоволенні.

2.4. ОСОБА_5 пояснив суду, що сума штрафу для нього є завеликою та він не міг його вчасно сплатити з поважних причин, оскільки таких коштів не має, отримував незначні заробтіки, офіційно працевлаштуватись не міг у зв`язку з уведенням воєнного стану. В органі пробації йому не вказували конкретні суми, необхідні для щомісячних платежів та вчасно не надавали змінені реквізити для сплати, після 24.03.2023 року взагалі відмовились приймати у неї квитанції. Регулярно сплачує штраф та має наміри у подальшому його сплачувати.

2.5. Захисник ОСОБА_6 крім того вказала, що подання не конкретизоване, щодо строку позбавлення волі та можливості його відбування засудженим, не враховано поважності причин несвоєчасної сплати штрафу та умов воєнного стану. Покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років не є пропорційним та необхідним для досягнення мети виправлення та попередження нових злочинів.

III.МОТИВИ СУДУ

3.1. Суд, заслухавши подання та доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

3.2. У відповідності до ч. 5 ст. 53 КК України, до якої покликаються представник органу пробації та прокурор, у разі несплати штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного як основне покарання, та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у таких межах: 1) від одного до п`яти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення нетяжкого злочину; 2) від п`яти до десяти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення тяжкого злочину; 3) від десяти до дванадцяти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення особливо тяжкого злочину. Якщо під час розрахунку строку позбавлення волі цей строк становить більше встановлених цією частиною статті меж, суд замінює покарання у виді штрафу покаранням у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений для злочину відповідної тяжкості цією частиною статті.

3.3. Вироком Октябрського районного суду м.Полтави 23.02.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510000 грн з позбавленням його права займатись діяльністю у сфері організації та проведення азартних ігор на строк 3 роки.

3.4. Призначене основне покарання ОСОБА_5 розстрочено на 12 місяців вільними щомісячними платежами.

3.5. Із 27.04.2022 року по 24.03.2023 року ОСОБА_5 щомісячно надавав до органу пробації квитанції про сплату штрафу платежами від 100 до 275 грн, на загальну суму 1800 грн, тому несплачена сума штрафу станом на 24.03.2023 року складає 508200 грн.

3.6. Пояснення ОСОБА_5 про те, що протягом квітня 2022 року лютого 2023 року він не мав змоги повністю сплатити призначену йому суму штрафу через відсутність достатнього заробітку (підтверджено даними податкової), необіхдністю утримання малолітньої доньки, обмеженнями воєнного стану в країні, органом пробації та прокурором не спростовано ( а.с.71-72).

3.7. Не спростовано і того, що при зміні рахунків для сплати штрафу ОСОБА_5 не було своєчасно про це повідомлено та після 24.03.2023 року орган пробації відмовився отримувати від нього квитанції на сплату штрафу.

3.8. З огляду на те, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян при визначенні розміру штрафу до цього часу складає 17 грн, відтак одному дню позбавлення волі відповідає 136 грн (8х17), а несплачена сума штрафу 508200 грн ), починаючи з 01.11.2023 року відповідає 10 рокам 2 місяцям і 20 дням позбавлення волі.

3.9. Такий розрахунок у поданні відсутній, прокурор взагалі запропонувала округлити вказаний строк та призначити засудженому 10 років позбавлення волі.

3.10. Суд не може погодитись із доводами подання та «прямолінійною» позицією прокурора, з огляду на таке.

3.11. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

3.12. Частина 2 ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуалізації юридичної відповідальності правопорушника.

3.13.Цей принцип знайшов своє відображення у галузевому законодавстві.

3.14. Так, частина 1 ст. 65 КК України передбачає, зокрема, що суд при призначенні покарання особі, винній у вчиненні злочину, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

3.15. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

3.16. У частині 2 ст. 203-2 КК України, за якою засуджено обвинуваченого, передбачено безальтернативне покарання у виді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3.17. При чому, згідно ч. 1 ст. 69 КК України за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

3.18. Вироком Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_5 , який свою провину визнав повністю, під час розгляду справи в скороченому провадженні, без дослідження доказів, за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, було призначено мінімально можливе покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510000 грн з позбавленням його права займатись діяльністю у сфері організації та проведення азартних ігор на строк 3 роки.

3.19. Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, суд розстрочив виплату штрафу вільними платежами на 12 місяців.

3.20. Безальтернативність санкції правової норми має бути розумно поєднано із наданням законом уповноваженому суб`єктові притягнення притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання санкції до порушника, що уможливило б додержання в такий спосіб принципів домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності. Принципи домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності в разі притягнення особи до юридичної відповідальності може бути забезпечено, зокрема, у спосіб установлення в законі різних видів санкцій за вчинення одного й того самого правопорушення або різних за розміром штрафів, що їх може бути накладено на порушників тієї самої охоронної норми.

3.21 До таких висновків дійшов Конституційний Суд України у справі 9р(II)/2023 від 01.11.2023 року.

3.22. Такі висновки в повній мірі застосовні при застосування правових наслідків призначення високого в українських реаліях штрафу за ч. 2 ст. 203-2 КК України.

3.23. Вважаючи указане рішення Конституційного Суду взірцем правозастосування, суд вважає, що заміна ОСОБА_5 несплаченої суми штрафу покаранням у виді 10 років позбавлення волі не створить умов для досягнення справедливого балансу між вимогами публічного інтересу в забезпеченні високого рівня захисту прав держави та громадян у сфері провадження господарської діяльності грального бізнесу та захистом прав засудженого, оскільки припис ч. 5 ст. 53 КК України покладає на нього індивідуальний і надмірний тягар, а отже є підґрунтям для надмірного втручання держави у право власності, свободу та особисту недоторканість, внаслідок чого суперечить частинам першій, четвертій статті 41, ст. 29 Основного Закону України.

3.24. При цьому суд враховує, що навіть ч. 3 ст. 382 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання будь-якого вироку суду, що спричинило істотну шкоду державним чи громадським інтересам, визначає значно менше покарання - у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

3.25. Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення важливе значення має з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

3.26. Суд зазначає, що в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України не встановлено, суду не надано даних, що він засуджений за цією статтею, відтак констатувати, що він умисно ухилився від виконання рішення суду у виді штрафу не має підстав.

3.27. Призначення ж покарання у виді тривалого позбавлення волі в порядку заміни несплаченої суми штрафу в даному випадку означало б застосування середньовічного інституту «боргової в`язниці» за «бідність», що прямо суперечить Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною та статті 11 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

3.28. У справі «Карімов та інші проти Азербайджану» (№24219/16, 56908/16 та 60139/16) Європейський Суд з прав людини констатував порушення вимог ст. 6 (право на справедливий суд) та ст. 1 Протоколу № 4 (заборона позбавлення волі за борг) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на призначення заявникам покарання у виді позбавлення волі за борги.

3.29. Суд для справедливого вирішення справи поцікавився історією виникнення у Кримінальному кодексі України ч. 5 ст. 53 КК України та з`ясував, що вона у відповідній редакції прийнята 15.11.2011 року у Законі України № 4025-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» за безпосередньої ініціативи тодішнього Президента України ОСОБА_7 та «функціонерів» забороненої нині Партії Регіонів.

3.30. Ще на стадії законопроєкту Головне науково-експертне управління Верховної Ради України виснувало, що зміни, передбачені проектом до статей 12, 53, 69, 89 КК повністю руйнують логіку класифікації злочинів та усталену систему призначення кримінального покарання, що до змін відповідала вимогам статті 61 Конституції України. Проглядаються елементи дискримінації, спрямовані на встановлення певних преференцій для громадян за ознакою майнового стану, що всупереч вимогам статті 24 Конституції України ставить їх у нерівне становище перед законом. Принаймні це стосується запровадження нового інституту заміни невідбутої частини строку позбавлення волі штрафом тощо. Недоліки з урахуванням вимог статті 116 Регламенту Верховної Ради України такі, що не можуть бути усунені.

3.31. Головне юридичне управління Верховної Ради України нестримно заявило, що ідеологія законопроекту та спосіб його нормативного втілення руйнують засадничі принципи вітчизняної кримінально-правової доктрини.

3.32. Безпосередньо застосовуючи ст. 24 Конституції України та ст. 14 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що заміна несплаченого в даному випадку з поважних причин штрафу за відсутності достатніх коштів, на позбавлення волі у визначеному ч. 5 ст. 53 КК України розмірі, матиме ознаки дискримінації особи за ознаками майнового стану.

3.33. Визначаючи розміри покарання у вигляді штрафу, законодавець та суд мають враховувати загальні цілі кримінального покарання, якими відповідно до статті 50 КК України є, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Штраф може служити для досягнення цих цілей лише в тому разі, якщо кримінальне покарання у вигляді штрафу буде для засудженого важким, але у той же час реальним з точки зору його виконання на практиці (простіше кажучи, штраф має бути таким, щоб засуджений міг його сплатити).

3.34. Тому розміри цього покарання мають встановлюватись не лише залежно від небезпечності вчиненого злочину, а й з урахуванням загального добробуту громадян та рівня їх доходів.

3.35. Невиправдано встановлювати у КК України такі розміри штрафів, які реально можуть бути сплачені лише невеликою кількістю найбагатших громадян країни і виглядають "непідйомними" навіть для тих громадян, яких зазвичай відносять до "середнього класу", а у разі несплати направляти їх в місця позбавлення волі на тривалі терміни.

3.36. Загальновизнаний принцип пропорційності як складова верховенства права включає такі послідовні елементи: наявність чіткого та прямого зв`язку між обмеженням та метою, що переслідується; найменш можливе обмеження свободи, тобто визначення того, чи існують інші заходи, які є менш обтяжливими для такої свободи; наслідки закону, який обмежує або втручається у здійснення свободи, не повинні надмірно обмежувати свободу і досягати мету, що переслідується.

3.37. Враховуючи викладене, а також те, що засуджений ОСОБА_5 в міру своїх фінансових можливостей, наявності утриманця сплачував та сплачує призначений йому штраф, вагомих підстав для заміни йому несплаченої суми штрафу позбавленням волі суд не вбачає.

3.38. Інакше буде надмірно та незворотно обмежено його свободу всупереч легітимній меті, що переслідується призначенням покарання за вчинення кримінального правопорушення у сфері господарської діяльності без тяжких наслідків та великого прибутку.

3.39. Керуючись ст. 26 КВК України, ст. 53 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі щодо засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави.

Суддя ОСОБА_8