ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/951/21 Номер провадження 11-кп/814/985/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000422за апеляційними скаргами прокурора Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, розлучений, маючий двох неповнолітніх дітей, судимий вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310, ч.1 ст.317, ч.1 ст.70, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року та остаточно засуджений на 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 23 серпня 2021 року о 03 год. 30 хв. поблизу магазину «Кулиничі», що знаходиться по вулиці Монастирській в селищі Козельщина Кременчуцького району Полтавської області, умисно наніс декілька ударів дерев`яною палицею в область голови потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді лінійного перелому лівої тім`яної кістки без зміщення, субарахноїдальних крововиливів в борознах правої скроневої частини головного мозку, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, рубця в тім`яній ділянці голови зліва.

В апеляційних скаргахпрокурор та представник потерпілого, за аналогічних мотивів, прохають скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

При цьому прокурор просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.1 ст.121, ст.71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, а представник потерпілого - призначити ОСОБА_9 найбільш суворе покарання, передбачене в даному випадку кримінальним законом.

Прокурор, крім того, наголошує про наявність обставини, яка обтяжує покарання - рецидиву кримінальних правопорушень.

Також апелянти зазначають, що місцевим судом залишено поза увагою, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий умисний злочин в період іспитового строку.

Звертають увагу на характеристику органу місцевого самоврядування за місцем проживання ОСОБА_9 , згідно з якою обвинувачений веде аморальний спосіб життя, схильний до крадіжок та порушує громадський порядок.

Стверджують, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся, шкоду не відшкодував.

Зазначають, що судом не враховано думку потерпілого про призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання.

Крім того, представник потерпілого звертає увагу на незадовільний стан здоров`я потерпілого.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та представника потерпілого на підтримання доводів апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які погодилися з вироком суду, дослідивши матеріали провадження та докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України в апеляційних скаргах не спростовуються.

Водночас, доводи апелянтів про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання є слушними.

Згідно зі ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст.413 КПК України визначені форми неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, серед яких неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що може проявлятися у помилках при застосуванні закону при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.

Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений хоча і не оскаржував вирок суду, проте вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, шкоду не відшкодував.

При цьому, ОСОБА_9 після ухвалення судом попереднього вироку, згідно з яким він був звільнений від відбування покарання з випробуванням, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Поза увагою суду залишився і спосіб вчинення злочину, а саме нанесення потерпілому безжально ударів дерев`яною палицею в область голови,що вочевидь свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

З огляду на наведене, враховуючи негативні характеристики обвинуваченого за місцем проживання, а також думку потерпілого про м`якість покарання, колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом мінімальна міра покарання, передбачена у санкції цього злочину, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та не є пропорційною характеру вчинених дій і їх небезпечності.

Щодо доводів прокурора про неврахування судом як обтяжуючої покарання обставини - рецидиву кримінальних правопорушень, то колегія суддів зауважує, що за приписами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.

Як убачається з обвинувального акта від 27 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0000422, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції прокурор не змінював та не доповнював раніше пред`явлене обвинувачення, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_9 має двох неповнолітніх дітей, з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає підстав для призначення максимального покарання, передбаченого в даному випадку кримінальним законом, про що прохає представник потерпілого.

На думку колегії суддів, покарання у виді 7 років позбавлення волі за ч.1 ст.121 КК України, про що зазначає прокурор в апеляційній скарзі, буде необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів і не буде вважатися явно неспівмірним вчиненим протиправним діянням внаслідок м`якості.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду в частині застосування приписів ст.71 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді 1 місяця позбавлення волі за вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року та остаточно засудити ОСОБА_9 на 7 років 1 місяць позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4