462/1883/22
1-кс/465/198/24
У Х В А Л А

Іменем України

26.01.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від участі в розгляді справи №462/1883/22,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває скарга ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на бездіяльність ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 27.04.2022 року (справа №462/1883/22).

В рамках розгляду вищевказаної скарги ОСОБА_3 заявлено відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від розгляду вказаної скарги. Відповідна заява про відвід від 15.01.2024 року мотивована тим, що слідчий суддя ОСОБА_4 двічі брав участь у розгляді справи №462/1883/22, вчинив перешкоди до перепоховання в Україні члена родини заявниці громадянки Італійської Республіки, виносив рішення у кримінальній справі щодо члена сім`ї заявниці, що на її думку, мало ознаки катування. Крім цього, заявниця ОСОБА_3 вважає, що за безпосередньої участі судді ОСОБА_4 стало можливим тричі порушувати кримінальні справи за одним і тим же фактом стосовно одних і тих же осіб, застосовувати запобіжний захід та обмежувати свободу їх пересування. Наведене послужило підставою для заявниці передати докази щодо діяльності судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 , а також інших суддів, для порушення справи у Німеччині, якою здійснюються переслідування злочинів проти людяності та якою при здійсненні правосуддя застосовується принцип універсальної юрисдикції, а тому, можливе застосування прискореної процедури прийняття рішень у справі про вчинення суддею протиправних дій стосовно членів родини та неповнолітньої дитини громадянки Італійської Республіки. Окремо ОСОБА_3 звертає увагу на те, що розгляд справи №462/1883/22 слідчим суддею ОСОБА_4 є доказом втручання в автоматизовану систему документообігу суду, оскільки, на її переконання, вказаний суддя уже приймав участь у судовому розгляді зазначеної справи, вивчав її матеріали та виносив процесуальні рішення. З наведених підстав заявниця ОСОБА_3 просить відвести слідчого суддю Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від розгляду справи №462/1883/22.

У судове засідання ОСОБА_3 та інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Водночас 25.01.2024 року ОСОБА_6 з використанням засобів електронної пошти подано клопотання №13 про відкладення судового засідання на інший день після 10.02.2024 року з посиланням на те, що ОСОБА_3 хворіє на COVID-19, у зв`язку з чим до 10.02.2024 року діятимуть карантинні обмеження.

В контексті наведеного, а також неявки заявниці ОСОБА_3 на виклик до суду суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. За змістом ч.2 ст.28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд. Суддею вжито усіх заходів для належного повідомлення ОСОБА_3 , а також інших учасників провадження про час і місце розгляду справи, незважаючи на це, заявниця до суду не прибула, про поважність причин свого неприбуття не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи чи інших не заявляла. Згідно із ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суддя вважає, що поведінка ОСОБА_3 , яка виражається у неприбутті за викликом до суду, є її волевиявленням щодо небажання використовувати своє право на участь в судовому засіданні та затягуванням розгляду справи на строк, що не може вважатися розумним. Крім цього, суддя приймає до уваги, що згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Водночас в контексті ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" констатовано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. А тому, з урахуванням наведеного суддя вважає, що неприбуття в судове засідання заявниці ОСОБА_3 не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, не може залишатися поза увагою судді те, що клопотання ОСОБА_6 від 25.01.2024 року стосовно відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням ОСОБА_3 не містить посилання на докази, якими підтверджуються наведені обставини, крім цього, такі докази до вказаного клопотання не додано. Також врахуванню підлягає той факт, що, подаючи в інтересах ОСОБА_3 клопотання про відкладення судового засідання, ОСОБА_6 не надав належного підтвердження наявності в нього повноважень діяти від імені та в інтересах ОСОБА_3 Немає документів про наявність таких повноважень і в матеріалах справи. При цьому, сам же скаржник ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, про поважність причин його неявки в судове засідання не повідомив.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що учасники провадження, діючи в межах диспозитивності кримінального процесу, є вільними у використанні своїх процесуальних прав, водночас суд при здійсненні правосуддя зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками провадження своїми правами і спрямовувати судовий процес у русло дотримання розумних процесуальних строків, а також з огляду на те, що вирішенню підлягає процесуальне питання відводу слідчого судді у розгляді справи, яка відноситься до категорії невідкладних та у якій скаржниками неодноразово заявлялися відводи слідчим суддям, неявка учасників провадження для вирішення вказаного питання без належного документального підтвердження поважності причин такої неявки, з урахуванням положень ст.ст.28, 81 КПК України, не перешкоджає розгляду заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді за відсутності таких учасників.

Вивчивши матеріали заяви та судової справи, суддя встановив наступне.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 30.05.2023 року на розгляд Франківського районного суду м. Львова передано скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на бездіяльність ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 27.04.2022 року (справа №462/1883/22).

На підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 12.06.2023 року зазначену скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 передано до провадження слідчій судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 .

Зазначеній слідчій судді скаржниками ОСОБА_3 , ОСОБА_6 неодноразово заявлялися відводи, у задоволенні яких відмовлено ухвалами суддів Франківського районного суду м. Львова від 30.06.2023 року, 05.07.2023 року, 14.07.2023 року, 19.07.2023 року, 02.10.2023 року, 04.12.2023 року.

Водночас ухвалою від 02.01.2024 року задоволено заяву слідчої судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 про самовідвід та передано матеріали справи №462/1883/22 для проведення автоматизованого розподілу згідно з положеннями ч.3 ст.35 КПК України.

В подальшому на підставі протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді від 08.01.2024 року вказану справу передано до провадження слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 .

Однак, 15.01.2024 року ОСОБА_3 подано заяву №01/24 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 з посиланням на порушення порядку розподілу справи, недопустимість повторної участі вказаного слідчого судді у її розгляді, а також вчинення слідчим суддею ОСОБА_4 при розгляді кримінального провадження щодо члена родини заявниці ОСОБА_3 дій, які остання вважає катуванням та з цього приводу звернулася до юрисдикційних органів Німеччини для притягнення судді до відповідальності за злочини проти людяності.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід; за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. За змістом ч.2 ст.75 КПК України у складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім цього, положеннями ст.76 КПК України передбачено випадки, за яких не допускається повторна участь судді у кримінальному провадженні. Так, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Також суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Крім цього, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. У свою чергу, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Таким чином, процесуальний закон визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя, а також суддя підлягає відводу.

Однак, як встановлено під час розгляду заяви про відвід, така не містить посилань на обставини, визначені у ст.ст.75, 76 КПК України.

При цьому, суддя враховує, що відповідно до ч.5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. Тобто, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен містити відповідні аргументи, докази, які підтверджують наявність підстав для відводу. Для встановлення наявності ознак необ`єктивності мають бути викладені такі доводи, які обґрунтовано підтвердять сумнів в неупередженості слідчого судді, вкажуть на наявність суб`єктивного або об`єктивного критерію.

Так, у справі Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» Європейським судом з прав людини зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі чи навпаки. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Стосовно об`єктивного критерію безсторонності у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07) Європейський суд з прав людини констатував, що об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, то необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною.

Попри це, заявлений ОСОБА_3 відвід не містить належних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_4 , що передбачені ст.ст.75, 76 КПК України, а зводиться до підозри заявницею слідчого судді у скоєнні протиправних дій щодо членів її родини та участі останнього у розгляді справи за обставин, які на її переконання, не допускають повторної участі слідчого судді у її розгляді.

З цього приводу суддя звертає увагу заявниці на те, що згідно матеріалів справи №462/1883/22 суддя ОСОБА_4 попередньо не брав участі у розгляді такої по суті в якості слідчого судді. Таким дійсно, як суддею, двічі ухвалювалися в цій справі процесуальні рішення, а саме постановлялися ухвали від 02.10.2023 року та 04.12.2023 року, якими, відповідно, було відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відвід слідчої судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 (т.3 а.с.58-60, 75-77). Однак, в розумінні кримінального процесуального закону розгляд заяв учасників кримінального провадження про відвід слідчого судді не є обставиною, яка виключає можливість участі такого судді (слідчого судді) в розгляді справи по суті та не підпадає під обставини, визначені ст.76 КПК України. А тому, визначення в процесі повторного автоматизованого розподілу справи, здійсненого відповідно до положень ч.3 ст.35 КПК України, слідчого судді ОСОБА_4 як такого, який уповноважений на розгляд справи по суті, не може вважатися порушенням правил розподілу справи між суддями та таким не являється.

Що стосується доводів заявниці про наявність сумнівів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 внаслідок постановлення таким процесуальних рішень у кримінальній справі щодо члена сім`ї заявниці ОСОБА_9 , то такі припущення не можуть слугувати самостійною і достатньою підставою для відводу слідчого судді. Більш того, стверджуючи у своїй заяві про вчинення суддею ОСОБА_4 незаконних, на думку заявниці, дій у зовсім іншій справі, заявниця ніяким чином не обґрунтовує, в який спосіб такі справи є пов`язаними між собою, які конкретно дії вчинялися власне суддею ОСОБА_4 та як такі можуть негативно вплинути на прийняття ним рішення у справі №462/1883/22. У свою чергу, твердження заявниці про передачу доказів щодо діяльності судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 на розгляд компетентних органів Німеччини з метою ініціювання кримінального переслідування вказаного судді не підтверджені жодними належними доказами, більш того, заявницею не надано будь-яких підтверджень того, що стосовно судді здійснюється кримінальне провадження і у такому він має відповідний процесуальний статус.

Тому за відсутності доказів упередженості судді заявлений такому слідчому судді відвід не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного суддя вважає, що у задоволенні заяви про відвід слідчого судді слід відмовити.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 2, 26, 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 від участі в розгляді справи №462/1883/22 за скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на бездіяльність ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 27.04.2022 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1