Справа № 462/1209/21
провадження 1-кп/462/127/24
У Х В А Л А

12 лютого 2024 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000030 від 24 лютого 2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

в провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000030 від 24 лютого 2021 року.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2017 за ч.1,2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та 25.01.2018 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказане звільнення останньому скасовано, на шлях виправлення не встав.

26.02.2021 Львівською місцевою прокуратурою № 2 в порядку ст. 291 КПК України направлено в Залізничний районний суд м. Львова обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні N?0000030 від 24.02.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. На даний час судовий розгляд обвинувального акту не завершено у зв`язку із неявкою обвинуваченого.

У клопотанні зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово ухилявся від явки до суду, у зв`язку із чим Залізничним районним судом м. Львова неодноразово виносились ухвали про привід останнього та оголошення у розшук, востаннє 24.01.2024 року. Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого ним після скасування останньому іспитового терміну, що передбачає відбування ним реального покарання у вигляді позбавлення волі, що характеризує його як особу, яка залишаючись на волі може продовжувати займатися злочинною діяльністю, неодружений, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його триманню під вартою, не хворіє, ухилявся та ухиляється від явки до суду, що стало підставою оголошення його в розшук, свідчить про можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а тому просить клопотання задовольнити.

Захисник обвинуваченого в у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначив, що вина обвинуваченого на час розгляду клопотання не встановлена, а подія 2017 року не може впливати на обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні. Захисник зауважив, що у судові засідання також не з`являвся потерпілий, що вливало на хід розгляду справи. Просив врахувати, що у судове засідання в якому розглядається клопотання ОСОБА_4 прийшов самостійно, він розлучений, але має доньку, у зв`язку із народженням якої у нього виникли певні обов`язки по її утриманню, та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід і виді домашнього арешту.

Обвинувачений у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Пояснив, що не має наміру ухилятися від явки до суду, працює неофіційно, має малолітню дитину, яка проживає із її матір`ю та надає кошти на її утримання. З нього також стягуються кошти на утримання дитини за рішенням суду.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, оглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, матеріали справи, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора слід задоволити.

Згідно з ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Позиція Конституційного Суду України, яка узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, вказує на те, що запобіжні заходи (домашній арешт та/або тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи обізнаним із своїми обов`язками, неодноразово порушував такі, а саме:

ухвалою суду від 14.12.2021 року у зв`язку з неявками в судові засідання ОСОБА_4 було оголошено в розшук, який припинено 22.02.2022 року у зв`язку з явкою обвинуваченого;

ухвалою суду від 28.12.2021 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_4 до нього було застосовано примусовий привід;

ухвалою суду від 14.04.2022 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_4 до нього було застосовано примусовий привід;

ухвалою суду від 19.05.2022 року у зв`язку з неявками в судові засідання ОСОБА_4 було оголошено в розшук, який припинено 24.06.2022 року;

ухвалою суду від 07.09.2022 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_4 до нього було застосовано примусовий привід;

ухвалою суду від 05.10.2022 року у зв`язку з неявками в судові засідання ОСОБА_4 було оголошено в розшук, який, згідно повідомлення Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області, припинено у зв`язку із розшуком ОСОБА_4 , в судове засідання обвинуваченого правоохоронними органами не доставлено;

ухвалою суду від 24.01.2024 року у зв`язку з неявкою в судове засідання ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

Наведені обставини свідчать про небажання ОСОБА_4 виконувати свої процесуальні обов`язки, намір переховуватися від суду, а відтак перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за корисливий злочин, та у судовому засіданні зазначив, що не пам`ятає, чи відбув покарання за такий, офіційно непрацевлаштований, неодружений, з його слів, має малолітню дитину, яка, однак, проживає із своєю матір`ю, що свідчить про відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків обвинуваченого за місцем його проживання.

Суд бере до уваги наявність обґрунтованої підозри в вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Суд критично ставиться до доводів захисника обвинуваченого, що ОСОБА_4 не ухилявся від явки до суду. Суд неодноразово встановлював факт зловживання обвинуваченим своїми процесуальними правами та ухилення від виконання ним процесуальних обов`язків, роз`яснював наслідки таких дій.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд зауважує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може в подальшому ускладнити досягнення мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню. За наведених обставин, клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого про застосування більш м`якого запобіжного заходу суд вважає необґрунтованим.

Обвинуваченим та захисником не подано суду доказів про те, що до ОСОБА_4 не може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги викладене та враховуючи, той факт, що хоча тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважає, що жодний більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, наявність яких доведена прокурором.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 , зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Отже, суд дійшов висновку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 10 квітня 2024 включно.

Також суд враховує вимоги ст.183 КПК України, відповідно якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, і визначає таку, з огляду на положення ч.5 ст. 182 КПК України, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, оскільки саме такий розмір застави, в разі її внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У разі внесення суми застави на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч.3 ст.182 КПК України, слід покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись ст. 176-178, 193, 197, 331, 372, 395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити.

Застосувати до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000030 від 24 лютого 2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 10 квітня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення вказаної суми застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Львова без дозволу суду

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання

- здати, за наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо обвинувачений ОСОБА_4 , в разі внесення застави, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається обвинуваченому негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Копію ухвалу направити ДУ «Львівська установа виконання покарання (№ 19)» (79007, м.Львів, вул.Городоцька, 20) - для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1