У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Онуфріївка Кіровоградської області, мешкає в АДРЕСА_1 , є особою, яка не має судимостей,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000514.

Учасники судового провадження:

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.02.2024 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу суду, в частині продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, є незаконною і необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 сприяв досудовому розслідуванню кримінального провадження та встановленню всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, вживав заходів направлених на примирення з потерпілими шляхом повного відшкодування шкоди.

Захисник вважає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, на даний час відсутні, зокрема:

- ризик переховування від суду обґрунтований лише тяжкістю кримінального правопорушення, при цьому, обвинувачений ОСОБА_5 після дорожньо-транспортної пригоди залишився на місці події, не чинив опір працівникам поліції, надав показання стосовно обставин пригоди, не заперечував факту керування транспортним засобом та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого встановлено, що він не перебував у стані сп`яніння.

- ризик незаконного впливу на свідків має абстрактний характер та нічим не доведений, оскільки всі свідки допитані, з ними проведені необхідні слідчі дії, і, доказів будь-якого впливу обвинуваченим на свідків стороною обвинувачення не надано.

Захисник просить врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, проживає з батьками у м. Кременчук Полтавської області, одружений, має дітей, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, веде активну громадську діяльність у житті міста, має захворювання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Баштанського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 15.10.2023 р. приблизно о 17.25 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes-Benz 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у світлий час доби по сухій, чистій проїзній частині автодороги Н-14 «Кропивницький-Миколаїв» зі сторони м. Миколаєва до м. Кропивницький виїхав на зустрічну смугу руху транспорту, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ГАЗ Соболь», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ГАЗ Соболь», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав тілесні ушкодження від яких помер в кареті швидкої допомоги, а пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Врахувавши ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, те, що ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону та норм міжнародного права судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, та те, що не маючи обмежень в пересуванні, останній може схиляти особисто або через інших осіб, не допитаних судом свідків до дачі завідомо неправдивих показань, які виправдовують його чи до відмови давати покази, тим самим перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує обставин дорожньо-транспортної пригоди та кається з приводу скоєного, апеляційний суд вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є вкрай низьким.

Отже, незважаючи на те, що ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень є низьким, наявні достатні підстави вважати, що інші ризики, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або незаконного впливу на свідків, не зменшились та продовжують існувати, а відтак доводи захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, висуваючи вимогу про скасування ухвали суду, захисник, окрім посилання на позитивні характеризуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , не наводить доводів, які б давали підстави обрати відносно останнього більш м`який запобіжний захід та жодним чином не спростовує, як встановлені стороною обвинувачення обставини, так і мотиви прийнятого судового рішення.

Отже, правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3