Провадження №: 1-і/336/2/24
УХВАЛА

25 січня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, освіта вища, розлученого, перебуває на посаді командира мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у кримінальному провадженні №0000416, відомості про яке внесені до ЄРДР 22.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2024 року в провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло клопотання Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000416, відомості про яке внесені до ЄРДР 22.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Вказане клопотання розглядається слідчим суддею у порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, у зв`язку перебування головуючого по справі судді ОСОБА_7 на лікарняному.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.03.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № НОМЕР_2 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду командира мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, старший лейтенант ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В свою чергу, старший лейтенант ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так 28 липня 2022 року старшому лейтенанту ОСОБА_4 було надано вихідний для відновлення до 31 липня 2022 року.

Далі 31 липня 2022 року старший лейтенант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, після закінчення вихідного, самовільно залишив тимчасове місця служби, а саме місце розташування мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , в районі АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_4 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв до 02 грудня 2023 року, коли був затриманий співробітниками Державного бюро розслідувань.

Таким чином, ОСОБА_4 за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби вчинене в умовах воєнного стану.

Необхідність продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може:

- переховуватися від суду, що підтверджується, тим що старший лейтенант ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які є свідками, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Своїми противоправними діями ОСОБА_4 підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повністю підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що прокурор не довів про наявність ризиків, зазначених у клопотанні. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки: на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання, тому до ОСОБА_4 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання прокурора, в їх сукупності, слідчий суддя дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 22.09.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч.4 ст.408 КК України по факту ухилення військовослужбовця ОСОБА_4 від подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 (кримінальне провадження №0000416).

20.09.2022 року постановою заступника керівника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_8 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000416, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , старший групи ОСОБА_15

20.09.2022 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_17 визначено (змінено) групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000416, а саме: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 .

04.10.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_17 визначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000416, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20

02.12.2023 року об 11-00 год. ОСОБА_4 було затримано у порядку ч.4 ст.208 КПК України.

04.12.2023 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 30.01.2024 року

02.12.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а 18 січня 2024 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

19 січня 2024 року направлено обвинувальний акт у кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, який згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями переданий судді ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

На думку слідчого судді, зазначене підтверджується, зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- даними матеріалів службового розслідування керівництвом військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, який свідчить про можливе вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України;

- показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які пояснили, що проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У цій же частині проходив службу в мінометній батареї ОСОБА_4 на посаді командира мінометної батареї. Приблизно 28.07.2022 року ОСОБА_4 було відпущено додому для відновлення морально-психологічного стану після безпосередньої участі у бойових діях до 31.07.2022 року. Але останній у розташування військової частини так і не з`явився. Посадовими особами військової частини були здійснені телефонні дзвінки ОСОБА_4 , але на них він не відповідав. У подальшому, змогли додзвонитися до рідних підозрюваного, які повідомили, що ОСОБА_4 у запої;

- даними довідки військово-лікарської комісії від 17.05.2023 року, згідно яких: ОСОБА_4 було проведено медичний огляд, виявлено захворювання, не пов`язані з проходженням військової служби, визначено придатним до військової служби.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_4 є цілком обґрунтована.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 12 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_4 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, розлучений, на утриманні має неповнолітню доньку, має постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває на військовій службі, був призваний за мобілізацією.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_4 та щодо наявності у нього соціальних зв`язків, постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченим кримінального правопорушення, а наявність у останнього близьких родичів, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Крім того, враховую, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Також, слідчим суддею враховується і факт переховування підозрюваного від органів досудового розслідування досить тривалий час (більше 14 місяців).

Вважаю, що ризики, передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст.177 КПК України (незаконно впливати на свідків та перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню), про які вказано у клопотанні під час судового розгляду не були доведені прокурором.

Водночас, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують обвинуваченого, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваного, а також враховуючи, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою вже було визначено розмір застави, а саме 90 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважаю за необхідне залишити розмір застави без змін, оскільки підстав для зменшення розміру, не встановлено.

У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 23 березня 2024 року включно.

Строк дії ухвали до 23 березня 2024 року включно.

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу - дев`яносто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 241 560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із м. Запоріжжя, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 25.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1