Справа № 487/1024/24
Провадження № 1-кс/487/1201/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2024 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001782 від 26.12.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 року слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком на шістдесят діб, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні провину визнав, пояснив, що відмовився виконувати наказ за станом здоров`я, оскільки в нього була травма спини, він лікувався, але під час проходження ВЛК зробили висновок, що він придатний до служби. Він повідомляв керівництво, що він має проблеми зі здоров`ям. Від служби не відмовляється, але може виконувати завдання, які не будуть важкими для нього.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що органом досудового розслідування не доведені зазначені у клопотанні ризики.

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування ініційованого заходу, слідчий суддя дійшов наступного.

Групою слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001782, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснює група прокурорів Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_6) від 20.05.2023 ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією, та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2023 № 152 ОСОБА_4 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проведення загальної мобілізації, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду курсанта навчального курсу військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2023 № 184 солдата ОСОБА_4 , виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби - до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.06.2023 № 180 солдат ОСОБА_4 з 27.06.2023 зараховано у розпорядження військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.06.2023 № 180 солдата ОСОБА_4 , виключено із розпорядження військової частини НОМЕР_2 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби - до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 01.07.2023 № 130-РС солдата ОСОБА_4 з 01.07.2023 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-снайпера взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_3 , ВОС-100672М, із одночасним присвоєнням військового звання «матрос».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01.07.2023 № 184 матроса ОСОБА_4 , визначено таким, що з 01.07.2023 справи та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 20.05.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_7 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_3 станом на лютий 2024 року, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації і знаходиться у районі ведення бойових дій на території АДРЕСА_3 у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », особовий склад військової частини НОМЕР_3 , зокрема матрос ОСОБА_4 залучений до виконання бойових завдань на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних наслідків.

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до статті 128 Статуту рядовий (матрос) зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 (по особовому складу) від 22.01.2020 № 11 майор ОСОБА_8 призначений на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 , ВОС - НОМЕР_4 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11.02.2020 № 31 майора ОСОБА_8 визначено таким, що справи та посаду прийняв.

Відповідно до статті 72 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону).

Отже, для матроса ОСОБА_4 , як для стрільця-снайпера взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_3 станом на лютий 2024 року прямим начальником був заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення майор ОСОБА_8 , накази якого матрос ОСОБА_4 , як підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до майора ОСОБА_8 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану матросу ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу вчинення непокори останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КК України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, матрос ОСОБА_4 у порушення наведених вимог законодавства підозрюється у порушенні встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, наказ 01.02.2024 заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_8 на виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 № 03-55/349дск/КСП від 01.02.2024 надано у визначенні: «01.02.2024 року з метою забезпечення наступальних (штурмових) дій з вихідного рубежу кут соснового лісу (відмітка на карті), вик. стик дороги з просікою (відмітка на карті) в напрямку стик дороги з просікою (відмітка на карті), перехрестя просік (відмітка на карті) здійснити посилення особового складу на СП в районі АДРЕСА_1 (відмітка на карті) з метою недопущення раптового проникнення противника в бойові порядки підрозділів, постійно вести спостереження за полем бою.

Залученому особовому складу до 15.00 в розташуванні підрозділів отримати озброєння, додаткову кількість боєприпасів (3 бк), їжу з розрахунку на 3 доби та бути в готовності о 17.00 прибути в місце посадки десантно-висадочного засобу

№3 - (відмітка на карті) з метою переправи до місця висадки район н.н. КРИНКИ

№2 (відмітка на карті).

Маршрути висування до урізу води в місця посадки на десантно-висадочні (десантно-переправочні) засоби:

основний - (…)

запасний - (…).

Залученому особовому складу в пішому порядку здійснити висування з місця висадки до району розташування СП ор. 191 (відмітка на карті).».

Наказ начальника за посадою заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_8 у момент його видання був ним же ОСОБА_8 доведений особисто матросу ОСОБА_4 на шикуванні особового складу у пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_3 в районі АДРЕСА_2 , о 13 годині 40 хвилин, у формі бойового розпорядження, усно, зачитаний вголос.

Наказ виданий ОСОБА_8 , як прямим начальником, у встановленому Законом порядку, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод матроса ОСОБА_4 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Проте, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця-снайпера взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_3 , перебуваючи на шикуванні особового складу, у пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_3 в районі АДРЕСА_2 , 01.02.2024, о 13 годині 40 хвилин, всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ начальника - заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_8 на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 № 03-55/349дск/КСП від 01.02.2024 надано у визначенні: «01.02.2024 року з метою забезпечення наступальних (штурмових) дій з вихідного рубежу кут соснового лісу (відмітка на карті), вик. стик дороги з просікою (відмітка на карті) в напрямку стик дороги з просікою (відмітка на карті), перехрестя просік (відмітка на карті) здійснити посилення особового складу на СП в районі АДРЕСА_1 (відмітка на карті) з метою недопущення раптового проникнення противника в бойові порядки підрозділів, постійно вести спостереження за полем бою.

Залученому особовому складу до 15.00 в розташуванні підрозділів отримати озброєння, додаткову кількість боєприпасів (3 бк), їжу з розрахунку на 3 доби та бути в готовності о 17.00 прибути в місце посадки десантно-висадочного засобу

№ 3 - (відмітка на карті) з метою переправи до місця висадки район н.н. Кринки

№ 2 (відмітка на карті).

Маршрути висування до урізу води в місця посадки на десантно-висадочні (десантно-переправочні) засоби:

основний - (…)

запасний - (…).

Залученому особовому складу в пішому порядку здійснити висування з місця висадки до району розташування СП ор. 191 (відмітка на карті).»,

до виконання, усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, в умовах воєнного стану, прямо виразив небажання виконувати наказ начальника, що супроводжувалось усною відмовою, відкрито висловивши майору ОСОБА_8 негативне ставлення до наказу та відмову його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Таким чином, матрос ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

01.02.2024 о 13 годині 47 хвилин матроса ОСОБА_4 було затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України.

02.02.2024 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах, враховуючи процесуальну позицію підозрюваного та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення, вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року. Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують заявлені в клопотанні слідчого ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до 10 років позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, беручи до уваги, що в умовах воєнного стану, під час цілодобової військової агресії з боку російської федерації, підозрюваний ОСОБА_4 вчинив непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника, існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому з урахуванням обставин справи, враховуючи тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, досліджені відомості про особу підозрюваного, який в умовах воєнного стану вчинив непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника, суд вважає виправданим та обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного найсуворішого за своєю суттю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри та з метою уникнення встановлених ризиків.

Крім того, відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, має право не визначати розмір застави.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя визначає заставу у розмірі, який становить 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 121120 грн. Слідчий суддя вважає, що такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001782 від 26.12.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманням його в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком до 31.03.2024 року (включно).

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, у межах 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн.

В разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 05.02.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1