1Справа № 335/3926/20 1-кп/335/120/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , процесуальних прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_16 , представників потерпілого: ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_19 , захисника адвоката ОСОБА_20 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження за №0002440 від 15.07.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2019 року, приблизно о 08.40 год., водій ОСОБА_19 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїжджої частини вул. Прибрежної Магістралі зі сторони вул. 12-го Квітня у напрямку вул. Лермонтова у м. Запоріжжі, зі швидкістю не менше - 58 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги - 40 км/год. Попереду, у попутному з водієм ОСОБА_19 напрямку, у середній та лівій смузі, перед регульованим світлофором пішохідним переходом, що розташований у районі ЛЕП № 97 та позначений дорожньою розміткою - 1.14.2 ПДР України і дорожніми знаками «5.35.1», «5.35.2» ПДР України, стояли на червоний сигнал світлофора- транспортні засоби. У цей час, на вищевказаний регульований пішохідний перехід, з розділювального газону на зелений для себе сигнал світлофора вийшов пішохід ОСОБА_16 , який почав перетинати вищевказану проїжджу частину зліва-направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час перетину пішоходом ОСОБА_16 проїжджої частини вул.Прибережної Магістралі, відбулось зміна сигналу світлофора з зеленого на червоний, у зв`язку з чим пішохід ОСОБА_16 збільшив темп свого руху, та продовжив закінчувати маневр перетину проїжджої частини. Водій ОСОБА_19 наближаючись до регульованого пішохідного переходу, побачивши що відбулась для нього зміна сигналу з червоного на зелений, не зупиняючись перед переходом та не переконавшись у відсутності на ньому пішоходів, яким може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, внаслідок чого виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_16 , який закінчував перехід проїзної частини.

Своїми діями водій ОСОБА_19 порушив вимоги п.п. 12.9 б), 18.2 та розділ 33 (дорожній знак - 3.29 «Обмеження максимальної швидкості - 40 км/год.») Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п.12.9.: «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил (розділ 33: дорожній знак - 3.29: «Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові»); п. 18.2: «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_19 вимог п. 18.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-305 від 14.04.2020, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «МЛЕтШМД» ЗМР. Згідно висновку комісійної судової медичної експертизи № 28/к від 23.04.2020, відкрита черепно-мозкова травма: перелом потиличної кістки, забій головного мозку у ділянці правої лобної частки, рана у потиличній ділянці, садна у потиличній ділянці за наданими даними з медичної картки стаціонарного хворого та результатів КТ дослідження головного мозку від 15.07.2019 у ОСОБА_16 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпека для життя. Масивна крововтрата згідно з наданими для проведення експертизи даними (лабораторними результатами дослідження крові від 15.07.2019 та 18.07.2019) у громадянина ОСОБА_16 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Закритий перелом правої стегнової кістки, правої лобкової кістки, правої сідничної кістки (за наданими даними рентгенологічного дослідження) у ОСОБА_16 самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_16 утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями ОСОБА_19 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_19 свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав частково. Суду пояснив, що 14.07.2019 вранці він керуючи транспортним засобом ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по Набережній Магістралі зі сторони вул. 12-го Квітня у напрямку вул. Лермонтова у м. Запоріжжя, зі швидкістю 50-60 км/год, у крайній правій смузі. Попереду був розташований регульований пішохідний перехід, під`їжджаючи до якого, вже увімкнувся зелений сигнал світлофора, та він не припиняючи руху, продовжив рухатися, оскільки був впевнений, що на пішохідному переході нікого не має. Далі, побачивши, що транспортний засіб (Форд), який рухався поряд, загальмував, він інтуїтивно повернув кермо вліво, побачивши на пішохідному переході потерпілого ОСОБА_16 , який вдарився об його авто, залетівши на капот та розбивши лобове скло. Зупинивши транспортний засіб, намагався надати медичну допомогу потерпілому, та попрохав викликати швидку допомогу. У подальшому було викликано швидку допомогу, та приїхали працівники поліції.

Зазначив, що вину визнає частково, оскільки рухався на зелений сигнал світлофору, що дозволяв рух транспортним засобам, однак визнає те, що тілесні ушкодження потерпілому завдано внаслідок керування ним транспортним засобом.

Також зазначив, що надавав та сплачував грошові кошти за медичні послуги, які надавалися потерпілому у період з 15.07.2019 по 26.07.2019, які склали десь 59708,00 грн., та протягом 2023 року здійснив поштові перекази у розмірі 20 000,00 грн. Нерегулярність виплат потерпілому обумовлена відсутністю достатніх коштів для таких виплат, сплачував за можливістю та зазначив, що у подальшому також буде сплачувати грошові кошти.

Потерпілий ОСОБА_16 під час допиту у судовому засіданні пояснив, що 14.07.2019 вранці, перебуваючи у м. Запоріжжя, направився на Набережну Магістраль, де переходив дорогу на регульованому пішохідному переході, на зелений сигнал світлофору. Вказана магістраль розділена на дві частини, в яких по три смуги руху. Він повільно пройшов першу частину дороги на зелений сигнал світлофору. На другій частині дороги, пройшовши половину, почав мерехтіти зелений сигнал світлофору, та він прискорився, і у третій смузі руху відчув удар, від якого вдарився об скло транспортного засобу та впав на дорогу. Пам`ятає, що до нього підійшов якийсь чоловік та сказав, щоб він не вставав. У подальшому, приїхала швидка та його забрали у лікарню. Зазначив, що переніс ряд складних операцій та у майбутньому ще необхідні операції, став інвалідом, рік знаходився у лежачому стані, а потім в інвалідній колясці. Пережив та переживає дуже важкі фізичні та моральні страждання. Також зазначив, що ОСОБА_19 одразу після ДТП приходив до нього у лікарню, цікавився його здоров`ям, підтримував його, купував різні медикаменти, а після того, як він переїхав до м. Києва, спочатку дзвонив, а потім перестав цікавитися його станом. Вже у 2023 році ОСОБА_19 переказав йому грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Наразі ОСОБА_19 відшкодував йому майнову шкоду у загальному розмірі 36 840,00 грн. По теперішній час, він витрачає значні грошові кошти на лікування та оздоровлення. Цивільний позов, вимоги якого було збільшено (в останнє 19.10.2023) у ході розгляду кримінального провадження, про стягнення з ОСОБА_19 на користь потерпілого завданої майнової шкоди у розмірі 257 035,80 грн., завданої моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн., та судових витрат у розмірі 51 598,00 грн., підтримує та просить його задовольнити повністю.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні суду пояснив, що 14.07.2019 вранці на своєму автомобілі рухався по Набережній Магістралі у м. Запоріжжя, та побачив, що відбулася дорожньо-транспортна пригода, після чого зупинився для надання необхідної допомоги. Обставин вказаної ДТП не бачив. Пояснив, що транспортний засіб ВАЗ із пошкодженням лобового скла стояв у крайній правій смузі, чоловік лежав на дорозі біля лівого крила вказаного автомобіля, яку також було пошкоджено. Водій цього автомобілю надавав допомогу потерпілому. Потерпілий був у свідомості, розмовляв по телефону. У подальшому приїхала карета швидкої допомоги та забрала потерпілого до лікарні.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні суду пояснив, що влітку 2019 року вранці на своєму автомобілі рухався по Набережній Магістралі у м. Запоріжжі, та побачив, що відбулося ДТП внаслідок якої збили людину. Він зупинився, викликав швидку допомогу та перебував на місці ДТП до приїзду швидкої. Транспортний засіб ВАЗ із пошкодження лобового скла стояв у крайній правій смузі. ОСОБА_19 весь час перебував на місці ДТП та надавав допомогу потерпілому. Зазначив, що самої ДТП та обставин наїзду на потерпілого, він не бачив.

Отже, покази вказаних свідків, підтверджують лише події, обставини та дії водія ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_16 , після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14.07.2019, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_19 залишався на місці та вчиняв відповідні дії щодо надання допомоги потерпілому. Іншого доказового значення по вказаному кримінальному провадженню щодо обставин скоєння цієї пригоди покази свідків не містять, оскільки очевидцями обставин наїзду на потерпілого не були.

У ході судового розгляду судом досліджені наступні письмові докази.

Відповідно до Витягу з ЄРДР №0002440 від 15.07.2019, внесені відомості за ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин: 14.07.2019 приблизно о 08.40 год., водій ОСОБА_19 , керуючи транспортним засобом ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по Прибрежній Магістралі зі сторони вул.12-го Квітня у напрямку вул. Лермонтова у м. Запоріжжя, у районі ЛЕП №97, допустив наїзд на ОСОБА_16 , 1979 року народження, який перетинав проїзну частину дороги на заборонений сигнал світлофора, зліва-направо відносно руху автомобіля. У результаті вказаної ДТП пішохід ОСОБА_16 отримав тяжкі тілесні ушкодження. (т.1 а.к.п.11).

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.07.2019 з доданої схемою ДТП та фототаблицями, зафіксовано: пора доби; вид пригоди; не змінена обстановка ДТП; місце дорожньо-транспортної пригоди, яким є проїзна частина Прибрежної Магістралі, регульований пішохідний перехід; спосіб регулювання світлофора; розмітку проїзної частини; вид, стан дорожнього покриття, у тому числі для руху; місце наїзду на пішохода; видимість перешкоди; опис транспортного засобу ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 ; положення вказаного транспортного засобу; сліди гальмування, тощо. (т.1 а.к.п.174-178).

Відповідно до інформації (схема пофазного роз`їзду на перехресті Набережної вул. та вул. Немировича-Данченка, циклограма роботи світлофорного об`єкта Набережної вул. - вул. Немировича-Данченка, 00:00-24:00) КП Електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» від 21.04.2020 за №593, наданої на запит слідчого, встановлено роботу світлофорного об`єкту на перехресті Прибрежної Магістралі з вул. Немировича-Данченка 14.07.2019 у період часу з 08.20 год. до 09.10 год. (т.1 а.к.п.179-183).

Відповідно до висновку експерта від 24.07.2019 №9-404 за результатами судової інженерно-транспортної експертизи, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2019, встановлено, що на момент експертного дослідження рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться у працездатному стані. Вирішення запитання «Якщо зазначені системи знаходяться в непрацездатному стані, то коли виникла відмова до, в момент або після події?» позбавлено логічного сенсу, оскільки рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент експертного дослідження знаходяться у працездатному стані.Вирішення запитання «Чи мав водій автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_19 , технічну можливість виявити несправність, що призвела до утворення відмови, до виїзду або в процесі керування транспортним засобом?» позбавлено логічного сенсу, оскільки рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина зазначеного автомобіля на момент експертного дослідження знаходиться у працездатному стані. (т.1 а.к.п.190-199).

Відповідно до висновку експерта від 14.04.2020 №9-3054 за результатами судової інженерно-транспортної експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.04.2020, встановлено, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2108 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_19 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.9 б, 18.2 та розділу 33 (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальноїшвидкості 40 км/год») Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішоходів не потребує застосування спеціальних технічних пізнань в області інженерно-транспортної експертизи, тому дії пішохода ОСОБА_16 можуть бути оцінені слідчим (суддею) самостійно згідно з розділом 4 ПДР.

У даній дорожній ситуації у діях водія ОСОБА_19 є невідповідності вимогам пп.12.9б, 18.2 та розділу 33 (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальноїшвидкості 40 км/год») Правил дорожнього руху. Невідповідність дій водія ОСОБА_19 вимогам п. 18.2 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій пішоходів не потребує застосування спеціальних технічних пізнань в області інженерно-транспортної експертизи, тому дії пішохода ОСОБА_16 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно згідно з розділом 4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації технічна можливість водія ОСОБА_19 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_16 залежала від виконання ним вимог п.18.2 Правил дорожнього руху. (т.1 а.к.п.232-238).

Відповідно до підсумків висновку експерта №1094 від 02.12.2019 за результатами проведення судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_16 , 1979 р.н., проведеної на підставі постанови слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 01.12.2019, встановлено:

1.Перелом потиличної кістки за наданими даними (КТ головного мозку від 15.07.2019) у гр. ОСОБА_16 сам за собою кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпека для життя (2.1.3.б. - переломи кісток склепіння та основи черепа «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»).

2.Закритий перелом правої стегнової кістки, лівої лобкової кістки, присередньої кісточки лівої великогомілкової кістки (за наданими даними рентгенологічного дослідження) у гр. ОСОБА_16 самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я (2.2.1.в.«Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»).

3.Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів).

4.Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи.

5.За наданими для проведення експертизи даними, у гр. ОСОБА_16 виявлено тілесне ушкодження у вигляді масивної крововтрати. Зазначене тілесне ушкодження виявлене за об`єктивними клінічними даними і підтверджено в динаміці (лабораторними результатами дослідження крові від 15.07.19 та 18.07.19), кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (п.2.1.3.о. «Правила...»), але через невизначеність клінічної картини (за наданими даними) висловитись про причинний зв`язок не виявилось можливим.

6.Діагнози що зазначені у наданих даних у вигляді «Забійна рана потиличної області, садна в ділянках голови, забій головного мозку тяжкого ступеня важкості, закрита травма живота, контузія внутрішніх органів.» не підтверджуються об`єктивними відомостями у наданих для проведення експертизи даних, частково виражені з протиріччям та без визначеного кінця, тому згідно п.4.13 не можуть бути кваліфіковані за наданими даними. Крім того, визначений рентгенологічними даними перелом лівої великогомілкової кістки, виключається у описовій частині клініки за наданою історією хвороби. Для вирішення питання що до виявлення та кваліфікації зазначених станів, необхідно розширити об`єкти дослідження (забезпечити явку для проведення огляду, та надати медичну документацію що визначає кінець ушкодження за її наявності). (т.1 а.к.п.200-205).

Відповідно до підсумків висновку експерта №28/к від 23.04.2020 (експертиза за матеріалами справи) за результатами проведення експертизи за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0002440 від 15.07.2019 за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_16 , 1979 р.н., проведеної на підставі постанови слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 20.01.2020, встановлено:

1.Відкрита черепно-мозкова травма: перелом потиличної кістки, забій головного мозку в ділянці правої лобної частки, рана в потиличній ділянці, садна в потиличній ділянці за наданими даними з медичної карти стаціонарного хворого та результатів КТ-дослідження головного мозку від 15.07.2019 у гр. ОСОБА_16 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпека для життя (згідно п. 2.1.3.б. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»),п. 2.3.1.б. відкриті й закриті переломи кісток склепіння та основи черепу, за винятком кісток лицевого скелета та ізольованої тріщини тільки зовнішньої пластинки склепіння черепу.

2.Масивна крововтрата згідно з наданими для проведення експертизи даними (лабораторними результатами дослідження крові від 15.07.19 та 18.07.19) у гр. ОСОБА_16 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (п.2.1.3.0. «Правила...»).п. 2.1.3.о. ушкодження, що спричинили шок тяжкого ступеня, масивну крововтрату, кому, гостру ниркову, печінкову недостатність, гостру недостатність дихання, кровообігу, гормональну дисфункцію, гострі розлади регіонального органного кровообігу, жирову чи газову емболію. Всі вони мусять підтверджуватись об`єктивними клінічними даними, результатами лабораторних та інструментальних досліджень.

3.Закритий перелом правої стегнової кістки, правої лобкової кістки, правої сідничної кістки (за наданими даними рентгенологічного дослідження) у гр. ОСОБА_16 самі за собою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я (2.2.1.в.«Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»).

4.Виявлені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_16 утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи, в наданій медичній документації.

5.Діагнози: «Закрита травма живота, контузія внутрішніх органів», виставлений громадянину ОСОБА_16 в КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя» об`єктивними відомостями не підтверджено, тому згідно п 4.6. («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.») не повинні враховуватись при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. (т.1 а.к.п.206-220).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 16.03.2020 з доданою схемою та фототаблицями, за участі потерпілого ОСОБА_23 , встановлено місце, механізм дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої відбувся наїзд на потерпілого, роботу світлофора, інші обставини (т.1 а.к.п.221-225), які співпадають із поясненням потерпілого, які надані у судовому засіданні.

Відповідно до протоколу додаткового огляду місця події від 01.04.2020, з доданими схемою та фототаблицями, проведеного у присутності ОСОБА_19 , встановлено місце, механізм дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої відбувся наїзд на потерпілого,роботу світлофора, інші обставини (т.1 а.к.п.226-230), які співпадають із поясненням обвинуваченого, які надані у судовому засіданні.

Постановою слідчого від 15.07.2019 (т.1 а.к.п.184) вилучений з місця ДТП автомобіль ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_24 , визнаний речовим доказом, та на нього накладений арешт відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду від 15.09.2019, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_19 24.04.2020. (т.1 а.к.п.184-189).

Аналізуючи вищевикладені докази у сукупності, суд приходить до висновку, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_19 , який керував технічно справним транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, а саме: водій ОСОБА_19 наближаючись до регульованого пішохідного переходу, побачивши що відбулась для нього зміна сигналу з червоного на зелений, не зупиняючись перед пішохідним переходом та не переконавшись у відсутності на ньому пішоходів, яким може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, внаслідок чого виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_16 , який закінчував перехід проїзної частини. Невідповідність дій водія ОСОБА_19 вимогам п. 18.2 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_16 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Обставини подій, які встановлені письмовими доказами, також узгоджуються із показаннями потерпілого та обвинуваченого щодо дій кожного з них.

Отже, усі письмові докази, зібрані стороною обвинувачення, були ретельно перевірені судом щодо допустимості та належності, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та проведення слідчих дій, судом не було встановлено.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_19 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_19 суд кваліфікує за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, суд оцінюючи дії потерпілого ОСОБА_16 (пішохода), виходить з положень Розділу 4 ПДР України, про що зокрема зазначено експертом у висновку від 14.04.2020 №9-305 (…Оцінка дій пішоходів не потребує застосування спеціальних технічних пізнань в області інженерно-транспортної експертизи, тому дії пішохода ОСОБА_16 можуть бути оцінені слідчим (суддею) самостійно згідно з розділом 4 ПДР…).

Так, обов`язки та права пішоходів регулюються Розділом 4 ПДР України.

Відповідно до п.4.9 ПДР України, у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності на середині проїзної частини та можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху.

Відповідно до п.4.10 ПДР України, перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Відповідно до п.4.14а,б ПДР України, пішоходам забороняється: a) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Тобто будь-який автомобіль має гальмовий та зупинний шлях і водій може не встигнути запобігти зіткненню при раптовій появі пішохода на проїзній частини. Пішоходи повинні упевнитись у відсутності небезпеки на кожній смузі проїзної частини, навіть якщо вони переходять дорогу по пішохідному переходу.

Відповідно до п.4.16а ПДР України, пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Отже, виходячи з аналізу вказаних положень ПДР України, пішохід (у даному випадку потерпілий) хоча і мав перевагу у даній ситуації, але не достатньо впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, враховуючи кількість смуг, на яких перебували транспортні засоби, та закінчення перетину пішохідного переходу на червоний сигнал світлофору.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно ч. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 Кримінального кодексу України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання ОСОБА_19 , у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії необережних тяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, наявність на утриманні малолітньої дитини, на обліку в психіатричному диспансері та у нарколога не перебував та за медичною допомогою не звертався, має хронічне захворювання, пов`язане із вадою серця з дитинства, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, є волонтером Благодійного фонду «Дій заради добра», а також встановлені судом обставини вказаної пригоди, враховуючи як дії водія (обвинуваченого), так і дії пішохода (потерпілого).

Обставиною, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом встановлено щире каяття.

Обставиною, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Доводи прокурора та потерпілої сторони щодо відсутності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, оскільки ОСОБА_19 протягом тривалого часу сплатив потерпілому незначний розмір грошових коштів на відшкодування матеріальних збитків, які поніс потерпілий, не досяг з потерпілим будь якого компромісу, про що свідчить наявність цивільного позову, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Отже, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_19 фактично визнав свою провину, про що свідчать його пояснення надані у судовому засіданні, з яких вбачається, що зазначення останнім про часткове визнання винуватості полягає у тому, що він рухався на зелений сигнал світлофору, враховуючи обставини та дії у ході яких водій ОСОБА_19 здійснив наїзд на пішохода (потерпілого) 14.07.2019 відбулися раптово та він не зміг уникнути наїзду на потерпілого, давав правдиві показання, жалкує про вчинене, що виражається у тому, що обвинувачений вживав відповідні дії одразу після скоєння ДТП, зокрема: надавав допомогу потерпілому, оплачував медичні послуги та купував медикаменти, у той час коли потерпілий перебував у лікарні у м. Запоріжжя, цікавився станом його здоров`я, у подальшому частково відшкодував шкоду за наявності фінансової можливості, у силу свого матеріального стану.

Вказані вище дії та поведінка обвинуваченого, на переконання суду, дають достатньо підстав для встановлення такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого ОСОБА_19 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є необхідним та достатнім призначити покарання у межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

Даних про особу обвинуваченого та обставин, які б наддавали можливість застосування положень ст. 69 КК України до призначеного покарання судом встановлено не було.

Разом з тим, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини свідчать про можливість призначення покарання з іспитовим строком, оскільки на думку суду, перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади.

Зазначене у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_19 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном у два роки з визначенням відповідних обов`язків судом, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати вимогам закону та особі винного.

Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду» і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, як просила прокурор у судових дебатах, та у вигляді шести років позбавлення волі, як просив потерпілий та його представники, на переконання суду не відповідають меті призначення покарання за вчинений злочин у даному випадку, виходячи із обставин викладених у цьому вироку щодо дій водія ОСОБА_19 , які призвели до настання тяжких наслідків відносно потерпілого, та дій потерпілого ОСОБА_16 , який не достатньо впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, а доводи щодо не відшкодування матеріальної шкоди потерпілому у повному обсязі протягом тривалого часу, враховуючи матеріальний стан ОСОБА_19 , який не має постійного офіційного джерела доходу, не свідчить про такий ступінь суспільної небезпеки з боку обвинуваченого, яка б давала підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами або без такого, суд приходить до висновку про призначення покарання без позбавлення обвинуваченого такого права, з огляду на наступне.

Суд враховує встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14.07.2019 за участі водія ОСОБА_19 , який порушив правила дорожнього руху, однак враховуючи відсутність даних про наявність порушень ПДР України водієм ОСОБА_19 як до вказаної ДТП (протягом тривалого часу), так і після (на протязі чотирьох років), оскільки ОСОБА_19 на протязі цього часу керував транспортними засобами, відсутність обтяжуючих обставин, а також те, що транспортний засіб ОСОБА_19 використовує для отримання доходу (заробітку), що фактично є єдиним засобом до існування.

Вказані обставини, на погляд суду, свідчать про достатні підстави не позбавляти ОСОБА_19 права керувати транспортними засобами.

У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_16 було заявлено позов, який було неодноразово збільшено, до ОСОБА_19 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Так, потерпілий ОСОБА_16 , згідно заявлених позовних вимог, просив стягнути на його користь у відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у загальному розмірі 257 035,80 грн.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_16 , який є у даному кримінальному провадженні потерпілим (особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди), пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_19 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 61, 128 КПК України.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

У даному кримінальному провадженні є встановленим, що обвинувачений ОСОБА_19 , 14.07.2019, керуючи технічно справним транспортним засобом ВАЗ-2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , у результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, у даному випадку, наявний факт достеменного встановлення вини особи, - вина ОСОБА_19 у ДТП визнана судом, і вказане беззаперечно породжує обов`язок відшкодування завданої потерпілій особі шкоди.

Відтак, у даному провадженні пред`явлене обвинувачення та доведеність винуватості ОСОБА_19 у пред`явленому обвинуваченні безпосередньо пов`язані із пред`явленим цивільним позовом потерпілим у кримінальному провадженні.

Встановлено, що у результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі Акту огляду спеціалізованої травматологічної МСЕК № 283-Б від 18.02.2020 ОСОБА_16 присвоєна друга група інвалідності: загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату: злам правового стегна + МОС, Остеомієліт (копії довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією: серії 12 ААБ № 427606 від 18.02.2020 (т.1 а.к.п.47); серії 12 ААБ №444682 від 18.02.2021 (т.2 а.к.п.100).

За період лікування від наслідків тілесних ушкоджень, ОСОБА_16 витрачено кошти на лікування, а саме: на придбання медикаментів, медичних матеріалів для операцій, допоміжних медичних препаратів і медтехніки, а також кошти на забір аналізів та їх дослідження, на інші супутні медичні дослідження і послуги, крім цього витрачені кошти за період перебування ОСОБА_16 та його родича, який здійснював за ним догляд у відділенні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР. Крім цього, були понесені супровідні витрати, пов`язані із досудовим розслідуванням, а саме проїзд ОСОБА_16 із супроводжуючим на допит та слідчий експеримент, а також витрати на проїзд до м. Харкова з метою медичного обстеження.

При цьому, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_19 частково відшкодував майнову шкоду у розмірі 36 840,00 грн., яка підлягає відрахуванню із загальної заявленої суми матеріальної шкоди.

Як зазначено вище, виходячи із наданих потерпілим виписок, довідок, накладних та чеків, витрати на лікування (придбання медичних препаратів, медичної техніки, проведення діагностики, операцій, реабілітації, витрати на проїзд, послуги перекладача, тощо) (т.1 а.к.п.48-142, 144-152, т.2 а.к.п.82-99, 101-109, т.3 а.к.п.4-20, 45-55) у загальній сумі складають 257 035,80 грн., з якої відрахована сплачена обвинуваченим шкода у розмірі 36 840,00 грн., яку суд бере до уваги.

Вказана сума у розмірі 36 840,00 грн., яка сплачена обвинуваченим ОСОБА_19 підтверджена потерпілим. Разом з тим, у ході судового розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_19 зазначав, що сплачена ним сума грошових коштів, які він передавав брату потерпілого на лікування, витрати на придбання медикаментів, перекази, тощо, становить приблизно 79 708,00 грн., однак вказаний розмір грошових коштів обвинуваченим не підтверджено належними доказами, у зв`язку із чим судом не приймається до уваги зазначений обвинуваченим розмір сплачених грошових коштів.

Отже, сума матеріальної шкоди складає 257 035,80 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_19 .

Разом з тим, потерпілим ОСОБА_16 подано позов з вимогами до обвинуваченого ОСОБА_19 про стягнення моральної шкоди, яку останній оцінює у розмірі 1 000 000,00 грн., який підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Позиваючись до обвинуваченого (цивільного відповідача) про відшкодування моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_16 вказує на те, що завдана моральна шкода полягає у тривалих душевних стражданнях через порушення нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного громадського життя, та у порушені стосунків з оточуючими людьми. Це пов`язано з тим, що на теперішній час ОСОБА_16 є фізично обмеженою особою у зв`язку з каліцтвом, цей факт утворює перешкоди для його спілкування зі своїми знайомими, зустрічей з ними. ОСОБА_16 не може так ефективно, як раніше вирішувати побутові проблеми своєї родини. Після вказаної дорожньо-транспортної події веде закритий спосіб життя, з 14.07.2019 постійно перебуває у лікарнях на стаціонарному лікуванні, стан здоров`я незадовільний, погано спить ночами, до сьогодні згадки про ДТП не втихають, втратив віру у справедливість. Крім цього, змушений докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин, вимушений проходити тривале лікування із послідуючим тривалим відновленням, яке супроводжується постійним болем, запамороченням, нервовими переживаннями, стривоженістю та дискомфортом, бо усі ці заходи є досить дорогими, у зв`язку з чим змушений позичати гроші у рідних та знайомих для оплати витрат на лікарські засоби та чисельні операції. Все це стало причиною розладів сну, постійних нервових зривів ОСОБА_16 . Внаслідок тілесних ушкоджень з 14.07.2019 по теперішній час, у зв`язку із тривалим лікуванням та затяжним реабілітаційним періодом, втрачена загальна працездатність. На теперішній час, ОСОБА_16 перебуває за кордоном, проходить обстеження та лікування, у подальшому чекає ще на дві операції. Його здоров`я не відновилося, та його травми мають незворотні наслідки, зокрема, права нога у коліні згинається лише наполовину, і одна нога коротша внаслідок травми.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що моральна шкода потерпілому ОСОБА_16 завдана внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_19 .

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_16 , ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого.

При вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_19 на користь потерпілого ОСОБА_16 понесених витрат на правничу (правову) допомог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення з обвинуваченого понесених потерпілим витрат на правничу допомогу, надано: ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АР №1015022 від 10.07.2020 (адвокат ОСОБА_18 ); копію договору про надання правової допомоги №473 від 01.08.2022 укладений ОСОБА_16 з АО «Центр захисту права»; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1098547 від 04.08.2022 (адвокат ОСОБА_17 ); ряд платіжних документів про сплату адвокатських послуг на загальну суму 51 598,00 грн.

Виходячи із наданих доказів, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, який, на переконання суду, є співмірним із наданими адвокатом послугами, та суд приходить до висновку, що стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого підлягають витрати на оплату послуг адвоката, у розмірі 51 598,00 грн., тому у цій частині вимоги цивільного позову підлягають задоволенню, шляхом стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_19 витрати на залучення експертів: у розмірі 1256,08 грн. (висновок експерта №9-404 від 24.07.2019) та у розмірі 2615,20 грн. (висновок експерта №9-305 від 14.04.2020), на користь держави, оскільки підтверджено відповідними документами.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому під час судового розгляду не обирався.

Арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2019 на транспортний засіб ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , підлягає скасуванню, на підставі ч.4 ст.174 КПК України.

Відповідно до п.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 369, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_19 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_19 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_19 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_19 на користь ОСОБА_16 матеріальну шкоду у розмірі 257 035,80 (двісті п`ятдесят сім тисяч тридцять п`ять гривень 80 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_19 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_19 на користь ОСОБА_16 витрати на правничу допомогу у розмірі 51 598,00 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_19 на користь держави судові витрати за проведення експертиз: у розмірі 1 256,08 грн. (за проведення експертизи №9-404 від 24.07.2019) та у розмірі 2 615,20 грн. (за проведення експертизи №9-305 від 14.04.2020), що у загальній сумі складає 3 871,28 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2019 на транспортний засіб ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_24 (ЄУН 334/5202/19).

Речові докази:

- транспортний засіб ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_24 , та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_19 залишити ОСОБА_19 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку. Копія повного тексту вироку після проголошення резолютивної частини вручається/направляється учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1