Справа №463/457/24
Провадження №1-кс/463/810/24
У Х В А Л А

26 січня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого детектива Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 , що погоджене прокурором Львівської обласної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000096 від 28 березня 2023 року про арешт майна,

в с т а н о в и в :

детектив як сторона кримінального провадження звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про накладення арешту на майно, яке було вилучене 18.01.2024, в ході проведення обшуку на території в складських та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні Територіального управління БЕБ у Львівській області перебуває кримінальне провадження за №0000096 від 28 березня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.199, ч.2 ст.204 КК України. В ході проведення досудового розслідування за ухвалою слідчого судді було проведено обшук з метою виявлення та вилучення речей та документів, які мають значення для провадження, під час якого виявлено та вилучено відшукуванні речі та документи. Враховуючи, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення, просить клопотання задоволити.

Детектив в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення не подав. А тому вважаю за можливе здійснити розгляд клопотання у його відсутності на підставі наявних доказів.

Власник майна в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Вважає, що було пропущено строки на звернення до слідчого судді з клопотанням. А тому вважаю за можливе здійснити розгляд клопотання у його відсутності на підставі наявних доказів.

Оглянувши матеріали клопотання, вважаю, що його слід задоволити, за наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів клопотання, у провадженні Територіального управління БЕБ у Львівській області перебуває кримінальне №0000096 від 28 березня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.199, ч.2 ст.204 КК України. З матеріалів клопотання вбачається, що слідство має підстави вважати, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , організував незаконне виготовлення фальсифікованих алкогольних напоїв різних торгових марок, які маркує підробленими марками акцизного податку, шляхом відкриття нелегального цеху з використанням відповідного обладнання та організували подальшу реалізацію вказаної продукції через торгівельні та розважальні заклади Львівської області.

18.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_6 від 03.01.2024 проведено обшук на території в складських та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: 21 пластикова ємкість (бочка) об`ємом 220 л., які частково заповнені рідиною із рідиною із характерним запахом спирту; карта накопичування WD, серійний номер: WCC4M3VA6HJ3, об`ємом 2 ТВ; карта накопичування TOSHIBA, серійний номер: 35K38RRNSWK7, об`ємом 1 ТВ; пластикова лійка; пристрій для відкачування рідини.

Приміщення за вказаною адресою належать ОСОБА_7 .

Зважаючи на те, що речі, предмети, які були вилучені в ході проведення обшуку мають критерії речових доказів, 19.01.2024 детективом винесено постанову про визнання предметів речовими доказами та прилучення їх до матеріалів кримінального провадження.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Дослідивши представлені матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що слідством доведено можливість скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.199, ч.2 ст.204 КК України. З врахуванням інформації наданої органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, про арешт якого заявлено клопотання, відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, та у випадку не накладення арешту це може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання детектива про накладення арешту підлягає задоволенню.

Прийшовши до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Окрім цього, щодо доводів власника майна, то слід зазначити, що оскільки клопотання передано на пошту 19 січня 2024 року, тобто наступного дня після вилучення майна 18 січня 2024 року, що стверджується конвертом поштового відправлення, а тому строки на подання відповідного клопотання детективом не пропущено.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

у х в а л и в :

клопотання задоволити.

Накласти у кримінальному провадженні №0000096 від 28 березня 2023 року арешт на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, яке було вилучене 18.01.2024, в ході проведення обшуку на території в складських та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) 21 пластикова ємкість (бочка) об`ємом 220 л., які частково заповнені рідиною із рідиною із характерним запахом спирту;

2) карта накопичування WD, серійний номер: WCC4M3VA6HJ3, об`ємом 2 ТВ;

3) карта накопичування TOSHIBA, серійний номер: 35K38RRNSWK7, об`ємом 1 ТВ;

4) пластикова лійка;

5) пристрій для відкачування рідини.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно положень ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» ухвала про арешт майна у кримінальному провадженні підлягає оприлюдненню не раніше дня її звернення до виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1