Справа № 638/8101/23
Провадження № 1-кп/638/1492/23
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002957 від 22.09.2022, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бригадирівки Ізюмського району Харківської області, раніше не судимої, із вищою освітою, одруженої, яка не є особою з інвалідністю, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002957 від 22.09.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Прокурором у кримінальному провадженні заявлене клопотання про продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. Клопотання обгрунтоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, вчиненому за викладених в обвинувальному акті обставин. Під час досудового розслідування 15.03.2023 ОСОБА_4 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова обрано запобіжний захід без визначення розміру застави, який в подальшому продовжувався. На думку прокурора, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується зібраними під час слідства доказами. У кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що на даний час ризики, визначені в ухвалі слідчого судді від 15.03.2023 при обранні запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти процесуальним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні підтримав дане клопотання, посилаючись на наведені в ньому доводи.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора, вказала, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким, вина ОСОБА_4 не доведена, перелічені прокурором ризики відсутні. Обвинувачена має чоловіка, що переніс мінно-вибухову травму, контузію та свекруху, які потребують допомоги.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання прокурора, підтримала позицію захисника, додатково вказала, що умислу переховуватися від суду не має, під час досудового слідства співпрацювала з правоохоронними органами, жодного впливу на свідків не здійснювала. Також вказала, що вона позитивно характеризується та має захворювання.

Захисником ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначення альтернативного запобіжного заходу застави. Мотивуючи клопотання, захисник вказала, що мета застосування запобіжного заходу може бути досягнута при обранні ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні. Обвинувачена має свекруху, чоловіка, які потребують догляду. Зазначила, що ОСОБА_4 сама стала жертвою військової агресії РФ, залишилася на окупованій території, надавала допомогу рідним, учням, колегам. Через свою підтримку та допомогу ЗСУ, зазнала психологічного тиску, погроз та незаконних методів впливу з боку окупаційних військ. Наголосила, що у навчальних закладах м. Ізюм в період окупації не проводився навчальний процес, а тому жодних дій на впровадження стандартів російської освіти ОСОБА_4 не вчиняла, в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України. На даний час стан здоров`я обвинуваченої погіршився, вона потребує лікування. На утриманні родини ОСОБА_4 перебуває ОСОБА_6 , яка потребує постійного стороннього догляду згідно медичного висновку.

Обвинувачена підтримала клопотання свого захисника та просила його задовольнити, зазначила, що після звільнення м. Ізюм вона не намагалася покинути територію України, не переховувалася від слідства, жодного впливу на свідків не вчиняла, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає, просила врахувати її позитивні характеристики.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, оцінивши обґрунтованість заявлених клопотання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зміни такого на більш м`який, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2023 обвинуваченій ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 50 днів, без визначення розміру застави. Надалі вказаний запобіжний захід продовжувався.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з урахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана могла здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії судового розгляду, свідки не допитані.

Так, на думку прокурора, на даній стадій розгляду кримінального провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, які працювали в очолюваному нею закладі освіти, та які ще не допитані в судовому засіданні. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченою інших злочинів, тому застосування альтернативних запобіжних заходів є недоцільним.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків, потерпілих може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 наразі перебуває на початковій стадії судового розгляду, свідки не допитані, вважає, що ризик прийняття обвинуваченою спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для неї аспекті є реальним.

Також, суд вважає, що прокурором доведено продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченої від суду, оскільки в Україні продовжується дія воєнного стану, частина території країни знаходиться під окупацією, частина державного кордону не контролюється, що об`єктивно може надати можливість обвинуваченій переховуватися від суду.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину проти основ національної безпеки, за яке передбачене покарання, в тому числі у виді позбавлення волі до трьох років, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченої переважають інтереси забезпечення поваги до її особистої свободи.

Разом з тим, суд вважає, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ним належно не обґрунтовано, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, за результатами дослідження даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, позитивно характеризується, даних про кримінальну спрямованість обвинуваченої прокурором не надано.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме застави, буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченої, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини її життя, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством. За станом здоров`я обвинуваченої відсутні відомості про такий її стан, який би унеможливлював застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» , медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Обвинувачена та захисник мають право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченої, в тому числі, стосовно стану здоров`я.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, а саме: вчиненні дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та обумовлює необхідність дотримання судом такої міри суворості, щоб вона була здатна забезпечити охорону загальносуспільних прав та інтересів.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, застосування до ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, в період дії воєнного стану, строк якого продовжено згідно із Законом № 3429-IX від 08.11.2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, є неможливим.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що застосування такого альтернативного запобіжного заходу є неможливим, а тому вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи наведене, посилання у клопотанні захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є непереконливими, доводи про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який та надані на їх підтвердження документи про стан здоров`я ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , її соціальні зв`язки, позитивні характеристики від сусідів та квартального комітету за місцем проживання, подяка адміністрації управління освіти Ізюмської міської ради Харківської області не спростовують вищевказаних висновків суду.

Перелічені та встановлені під час розгляду клопотань ризики у кримінальному провадженні мають перевагу над соціальними характеристиками обвинуваченої ОСОБА_4 .

Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні і стороною захисту суду не надані. А тому доводи клопотання захисника про необхідність зміни запобіжного заходу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину не спростовують висновки суду про необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже судом докази ще не досліджувалися, свідки не допитувалися, оцінка наданим доказам та вирішення питання щодо винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення здійснюється в нарадчій кімнаті під час постановлення судом вироку згідно ст. 374 КПК України.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченої, тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання винною у вчиненні інкримінованого злочину, обставини кримінального провадження, суд дійшов переконання, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченою дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не можуть виправдовувати подальше тримання обвинуваченої під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 372, 376 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на цілодобовий домашній арешт, визначення альтернативного запобіжного заходу - застави залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 15 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою у той же строк, з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15 січня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1