Номер провадження: 11-кп/813/181/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в рамках кримінального провадження №0000891, внесеного до ЄРДР 16 липня 2021 року,

установив:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки, із покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року, - скасовано, звільнено його з-під варти в залі судового засідання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання термін його перебування під вартою з 03.08.2021 року до 19.11.2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) - виконувати самостійно.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який не підлягає застосуванню.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції при призначені покарання залишив поза увагою, що у обвинуваченого наявне невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2020 року у виді штрафу, тобто не застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України. Крім того, зазначає, що відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України, оскільки призначене покарання за сукупністю вироків разом зі штрафом, є неприпустимим та посилається на висновок Верховного суду України

На підставі викладеного прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за вчинення кримінального, правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднати до призначеного покарання за цим вироком, покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2020 року у виді штрафу, яке на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2023 року обвинувачений ОСОБА_7 оголошувався в розшук та було надано дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання Одеського апеляційного суду в порядку ст.191 КПК України.

23 січня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 був доставлений співробітниками Відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.01.2024 року було відновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року у кримінальному провадженні №0000891, внесеному до ЄРДР 16.07.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, розшук обвинуваченого ОСОБА_7 припинено, та призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 просив оголосити перерву для надання ним характеризуючи документів.

Водночас, прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала своє клопотання, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 які просили оголосити перерву та не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року за ч.2 ст.186 КК України.

Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.

У відповідності до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а тому, згідно до положень п.5 ч.2 ст.183 КК України, до обвинуваченого ОСОБА_7 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судові засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово не з`явився, не проживав за місцем свого мешкання, в зв`язку з чим працівники поліції не могли встановити місце його перебування та виконати ухвали Одеського апеляційного суду від 15.02.2023 року та 03.08.2023 року про привід ОСОБА_7 в судові засідання, а тому обвинувачений був оголошений в розшук ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2023 року, та було надано дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання Одеського апеляційного суду в порядку ст.191 КПК України.

23 січня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 був доставлений співробітниками Відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області до Одеського апеляційного суду.

Така поведінка обвинуваченого перешкоджає розгляду кримінального провадження в розумні строки і призвела до того, що вказане кримінальне провадження з грудня 2021 року перебуває на стадії апеляційного розгляду, що є неприпустимим.

На думку апеляційного суду, вказані обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховування від правоохоронних органів та суду підтверджується і тим, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, а саме не одружений, офіційно не працевлаштований.

Крім того, обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, що із врахуванням того, що ОСОБА_7 офіційно ніде не працює, є свідченням існування ризику того, що, перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжувати вчиняти нові злочини.

Враховуючи те, що на протязі довготривалого часу обвинувачений ОСОБА_7 переховався від суду, існування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що в даному випадку лише найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дозволить контролювати місце його перебування.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

При визначенні розміру застави колегія суддів враховує насамперед специфіку цього кримінального провадження, що полягає в відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тяжкість інкримінованого правопорушення, існування встановлених ризиків та приходить до висновку, що необхідно визначити мінімальний розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят тисяч) гривень.

Саме такий розмір застави є співрозмірним із майновим станом обвинуваченого, сумою грошових коштів, яка є предметом кримінально-протиправних дій, та розумним із огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобігти встановленим ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання прокурора слід задовольнити, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, клопотання ОСОБА_7 задовольнити в частині оголошення перерви у судовому засіданні.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб.

Визначити ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмір 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят тисяч) гривень.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 23 січня 2024 року, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У разі внесення визначеної застави звільнити підозрюваного з-під варти та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладених обов`язків становить до 21 березня 2024

Роз`яснити підозрюваному або заставодавцю наслідки невиконання вимог ухвали, передбачені ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Підозрюваного ОСОБА_7 доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Забезпечення виконання ухвали покласти на прокурора.

В судовому засіданні оголосити перерву до 10 години 14 лютого 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4