ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/37/24 Справа № 698/395/19 Категорія: ч.2 ст.121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000014 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Хижинці, Лисянського району, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, із середньою освітою, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на 7 років 5 місяців позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши останньому залишати вказане місце проживання, до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 29.01.2023р.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня приведення вироку до фактичного виконання.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1573,00грн.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Звенигородського районного суду від 01.12.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що, він 16.01.2019, у період часу з 01-00 год. по 05-00 год., перебуваючи у одній із кімнат власного будинку - вітальні, що розташований по АДРЕСА_1 , на ґрунті виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , оскільки остання не бажала залишати його будинок, у той час коли вона знаходилися до нього спиною, умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів дерев`яною палицею, з гумовим наконечником у нижній частині, яку він використовує при ходьбі, в область спини, плечей та голови, чим заподіяв потерпілій згідно висновку експерта від 17.01.2019 року № 05-9-02/18 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у виді крововиливу під м`яку мозкову оболонку, крововиливу під тверду мозкову оболонку, численних синців на обличчі та численних синців на тілі і кінцівках. Черепно-мозкова травм відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Дана травма могла виникнути при нанесенні ударів по голові дерев`яною палицею з гумовим наконечником, що підтверджується висновком експерта № 05-9-02/18-57 від 16.04.2019 року. Численні синці на тілі та кінцівках носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

У результаті отриманих травм ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період часу з 04год. по 08 год., померла у кухонній кімнаті будинку вказаного домоволодіння. Причиною смерті ОСОБА_9 є черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати, постановити виправдувальний вирок, яким визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України , оскільки не доведено, що він його вчинив.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні вироку було допущено неповне з`ясування обставин справи. Вважає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду судом не встановлено причини отримання тілесних ушкоджень потерпілою. Вказав, що не наносив потерпілій тілесних ушкоджень дерев`яною палицею, яку він використовував для полегшення ходьби, та які б стали причиною її смерті, а лише штовхав її, виганяючи з будинку. При цьому вказав, що на вилученій у нього палиці слідів крові потерпілої не виявлено і жодного висновку експерта про те, що саме цією палицею потерпілій була завдана черепно-мозкова травма від якої настала її смерть матеріали справи не містять.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги дані слідчого експерименту за його участю, оскільки суд відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити в зв`язку з недоведеністю вчинення злочину обвинуваченим, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просила вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України є вірною.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме:

показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які хоча і не були безпосередніми очевидцями вчинення злочину, однак дали показання в деталях, які мають істотне значення для даного кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що вона працює листоношею в смт. Єрки. У день перед смертю ОСОБА_9 вона зранку приносила пенсію ОСОБА_7 , яку він отримав особисто. До будинку не заходила та ОСОБА_9 не бачила. Того дня випав сніг, на подвір`ї були відсутні сліди від будинку до хвіртки, тобто ніхто не приходив і не заходив. Наступного дня їй стало відомо, що ОСОБА_9 знайшли мертвою в будинку ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції показала, що 13.01.2019 вона приходила до ОСОБА_7 пощедрувати, однак він двері не відчинив. Зазирнувши у вікно, побачила, що ОСОБА_7 лежить на ліжку разом з ОСОБА_9 , яка була живою. Через кілька днів до неї прийшов ОСОБА_7 , та повідомив, що ОСОБА_9 лежить посеред кухні на підлозі. Вона прийшла до будинку ОСОБА_7 і побачила на підлозі ОСОБА_9 без ознак життя, сказала ОСОБА_7 викликати поліцію та швидку допомогу, а сама пішла додому. Видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_9 вона не бачила. На її питання, що сталося з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 відповів, що не знає, ймовірно вона впала.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку докази:

- протокол огляду місця події від 16.01.2019 згідно якого проводився огляд домоволодіння по АДРЕСА_1 за участю ОСОБА_7 , за його добровільної згоди, де було виявлено жіночий труп з видимими тілесними ушкодженнями, огляд проводився за участю спеціаліста СМЕ, в інших кімнатах виявлено сліди речовини бурого кольору (а.с.213-234, т.2);

- протокол огляду трупа від 16.01.2019 відповідно до якого проводився огляд трупа ОСОБА_9 за участю спеціаліста-судово-медичного експерта та виявлено тілесні ушкодження згідно вказаного переліку (а.с.235-236, т.2);

- лікарське свідоцтва про смерть №18 від 17.01.2019 відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 були ушкодження внаслідок контакту з твердим тупим предметом (а.с.238, т.2);

- висновок експерта №05-9-02/18 від 17.01.2019 відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку. При експертизі трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку, крововилив під тверду мозкову оболонку, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; численні синці на обличчі, тілі та кінцівках, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які виникли внаслідок дії твердих тупих предметів чи при ударі об такі предмети. В крові трупа виявлено етиловий спирт (а.с.239-241, т. 2);

- аналіз роздруківок по абонентських номерах ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відповідно до якого вказані номери у період з 08.01. по 16.01.2019 знаходились у зоні покриття однієї базової станції (а.с. 10-11, т.3 );

- протокол обшуку від 17.01.2019 відповідно до якого ОСОБА_7 добровільно видав дерев`яну палицю, якою згідно наданих ним пояснень він у період часу з 13.01.2019 по 14.01.2019 наносив удари ОСОБА_9 у приміщенні належного йому будинку, що також відображено у відеозаписі проведення обшуку (а.с.13-16, т.3);

- висновок експерта № 05-1-08/48 від 18.04.2019 відповідно до якого походження крові на наволочці, виявленій при ОМП від потерпілої ОСОБА_9 не виключається (а.с. 34-36, т.3);

- протокол слідчого експерименту від 06.04.2019 відповідно до якого ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_8 вказував, що ОСОБА_9 прийшла до його домоволодіння і просилася переночувати, пробула там кілька днів, він виганяв її, наносячи не сильні удари палицею, яку у подальшому видав співробітникам поліції. Пояснив, що смерть останньої настала, коли він вийшов з будинку розвісити випраний одяг, і за його припущенням черепно-мозкову травму вона могла отримати, вдарившись об сервант, інших осіб у будинку в цей час не було, він був відсутній приблизно 30 хв (а.с.39-44, т.3);

- висновок експерта №05-9-02/18-57 від 16.04.2019 відповідно до якого виключається можливість виникнення всіх виявлених на тілі ОСОБА_9 ушкоджень внаслідок однократного падіння з висоти власного зросту, стоячи на площині , та удару об дану площину, а також при однократному ударі обличчям об дерев`яну частину серванту, виявлені тілесні ушкодження на тілі могли виникнути при нанесенні ударів по голові дерев`яною палицею з гумовим наконечником (а.с. 57, т.3)

Оцінюючи вказані докази, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи обвинуваченого щодо відсутності доказів доведення його винуватості є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Судом першої інстанції твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не наносив, оцінено критично та розцінено як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки його показання в цій частині спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів та в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення, з чим погоджуються і колегія суддів.

З досліджених в ході судового розгляду доказів та встановлених фактичних обставин судом першої інстанції вбачається, що в період часу з 13.01.2019 по 16.01.2019 в будинку обвинуваченого ОСОБА_7 окрім нього та потерпілої ОСОБА_9 сторонніх осіб не було.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що смерть потерпілої могла настати внаслідок падіння та удару об сервант не підтверджується жодними доказами, а навпаки спростовується висновком експерта № 05-9-02/18-57 від 16.04.2019 згідно якого, можливість виникнення всіх виявлених на тілі ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок однократного падіння з висоти власного зросту , стоячи на площині, та удару об дану площину, а також при однократному ударі обличчям об дерев`яну частину серванту, виключається. Відповідно до висновку експерта № 05-9-02/18 від 17.01.2019 після отриманої черепно-мозкової травми, яка призвела до смерті, потерпіла могла жити до 3-х годин.

В колегії суддів відсутні сумніви щодо того, що смерть потерпілої ОСОБА_9 настала саме від дій обвинуваченого ОСОБА_7 , шляхом нанесення ним ударів дерев`яною палицею, оскільки згідно висновків експерта № 05-9-02/18 від 17.01.2019 та № 05-9-02/18-57 від 16.04.2019 виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 могли виникнути при нанесенні ударів по голові дерев`яною палицею з гумовим наконечником. Під час проведення слідчого експерименту 06.04.2019 та під час обшуку, проведеного 17.01.2019 у домоволодінні ОСОБА_7 , останній показував, що він виганяв ОСОБА_9 зі свого домоволодіння, наносячи їй удари дерев`яною палицею, яку використовує при ходьбі. Вказана дерев`яна палиця була вилучена в ході проведення обшуку 17.01.2019 та визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 18.01.2019.

За результатами апеляційного розгляду у колегії суддів відсутні сумніви щодо того, що черепно-мозкова травма, яка призвела до смерті, потерпілій ОСОБА_9 була спричинена саме дерев`яною палицею з гумовим наконечником, яка належала обвинуваченому ОСОБА_7 .

Відсутність слідів крові на дерев`яній палиці ОСОБА_7 не може свідчити про те, що вона не є знаряддям злочину.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що на дерев`яній палиці повинна бути кров та якби він наносив нею потерпілій тілесні ушкодження, то в нього вся кімната була б у крові.

Версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпіла ОСОБА_9 прийшла до нього вже з тілесними ушкодженнями та, перебуваючи в його домоволодінні з 13.01.2019 по 16.01.2019 жалілася на погане самопочуття, що на його думку свідчить про отримання потерпілою тілесних ушкоджень від інших осіб та в іншому місці, від яких і настала її смерть, є необґрунтованою, не підтверджена жодними доказами та спростовується висновком експерта № 05-9-02/18 від 17.01.2019 про те, що після отриманої черепно-мозкової травми потерпіла могла жити до 3 годин, окрім того, ОСОБА_7 не заперечував того факту , що крім нього та ОСОБА_9 в період з 13.01.2019 по 16.01.2019, коли він виявив її труп, в будинку обвинуваченого нікого не було, і у вказаний період потерпіла з його будинку не виходила.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно покладено в основу доказів щодо доведеності вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 06.04.2019, який відповідає вимогам процесуального закону, зокрема, ст.ст. 104,105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 КПК України, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження. Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст.. 23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Відомості, повідомлені підозрюваним під час проведення інших процесуальних дій, є складовими компонентами змісту документа, як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксується його хід та результати.

Тобто показання і протокол слідчого експерименту є окремими, самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

В даному випадку, в ході слідчого експерименту, що зафіксований протоколом слідчої дії від 06.04.2019, підозрюваний ОСОБА_7 в присутності свого захисника ОСОБА_8 не лише розповідав про обставини перебування в його домоволодінні потерпілої ОСОБА_9 , а й в деталях розповідав як і куди наносив удари потерпілій дерев`яною палицею.

З врахуванням висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 51-6070кмо19 від 14.09.2020, колегія суддів вважає, що в даному випадку протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 06.04.2019 є самостійним процесуальним джерелом доказів, а відомості, які ОСОБА_7 повідомив під час вказаної слідчої дії не є показаннями, в розумінні ч. 1 ст. 95 КПК України, а є складовими компонентами змісту протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, в порушення вимог ст. 95 КПК України, на його показаннях, даних в ході слідчого експерименту, є неспроможними.

Крім того під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що в ході досудового розслідування працівниками правоохоронних органів Черкаської області до нього застосовувалися незаконні методи досудового розслідування.

26.05.2023 за даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого Четвертого СВ ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_13 від 31.08.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 26.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні СВ та СКП Катеринопільського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Вказана постанова є чинною, її копія направлялася обвинуваченому ОСОБА_7 та оскаржена не була.

Враховуючи вищезазначене, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього незаконних методів досудового розслідування працівниками правоохоронних органів Черкаської області є безпідставними.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Таким чином, на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, ретельно досліджених у суді та визнаних достатніми й допустимими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кваліфікація діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового слідства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався в повній мірі вимог ст. 337, ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнане доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, що в цілому узгоджується з диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України та жодним чином не змінює обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 .

У вироці суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та закриття кримінального провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, як про це просив апеляційний суд захисник та обвинувачений.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено підстав , з передбачених наведеною вище статтею, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий злочин, відношення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується нейтрально, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має похилий вік, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в наближеному до мінімального розмірі 7 років 5 місяців.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його скасування та закриття провадження відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, в порядку ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді