Справа № 304/2921/23 Провадження № 1-кс/304/777/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 16 серпня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В:

старший детектив Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 16 серпня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, про накладення арешту на земельні ділянки, які є речовими доказами у кримінальному провадженні з кадастровим номером :02:001:0070 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0249 га, та :02:001:0071 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0458 га, в селі Пилипець, які належать на праві власності ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаними земельними ділянками. Клопотання мотивує тим, що 16 серпня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що посадовими особами Пилипецької сільської ради та службовими особами відділу у Міжгірському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області внесено завідомо неправдиві відомості до проектів землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок за кадастровими номерами :03:003:0063, :09:002:0049, :09:002:0013, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071 та :02:001:0059, розташованих на території Пилипецької сільської ради Міжгірського району в урочищах «Осовня», «Загорода», «Пасіка-Кут», «Лужок», «Біля Дороги», «Плащанки», «Шипіт» та с. Пилипець, № 343, за рахунок безоплатної передачі з комунальної власності, які згідно інформації Публічної кадастрової карти України та геопорталу «Карта лісів України», розміщенні в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Міжгірське лісове господарство» та ДП «Верхньогірське лісове господарство» та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000036 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того до вказаного кримінального провадження приєднано матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000042 від 09.11.2021 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 364 КК України, про те, що посадові особи управління Держгеокадастру в Закарпатській області, Пилипецької сільської ради зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби незаконно передали у приватну власність земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0063, :09:002:0049, :09:002:0013, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071 та :02:001:0059, розміщенні в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Міжгірське лісове господарство» та ДП «Верхньогірське лісове господарство». Отриманими під час досудового розслідування документами та інформацією по вище вказаних земельних ділянках встановлено, що відповідно до Розпорядження голови Міжгірської районної державної адміністрації № 339 від 21.11.2012 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», громадянці ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення для передачі у власність земельної ділянки площею 0,0707 га, розташованої за межами населеного пункту с. Пилипець на території Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області в урочищі «Шипіт», для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення Закарпатська регіональна філія Міжгірський районний відділ ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» розроблено проект, в якому наявні документовані відомості щодо відведення у власність ОСОБА_5 земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0070, для ведення особистого селянського господарства, площа земельної ділянки 0,0249 га, та :02:001:0071 для ведення особистого селянського господарства, площа земельної ділянки 0,0458 га. Вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , погоджений начальником відділу Держкозему у Міжгірському районні Закарпатської області ОСОБА_6 , про ще в проекті наявний висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, довідка про правовий статус земельної ділянки та довідка про кількісні та якісні характеристики земельної ділянки від 04.12.2012. В подальшому Державним кадастровим реєстратором ОСОБА_7 на підставі розробленого проекту не перевіривши чи відповідають дійсності відомості про зазначення категорії земель, з яких виділяється дані земельні ділянки наявним відомостям, які були у його розпорядженні, зокрема індексної кадастрової карти території Пилипецької сільської ради, вніс 30.07.2013 інформацію про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі по земельним ділянкам :02:001:0070, :02:001:0071. Так в ході проведення досудового розслідування було направлено запит в порядку ст. 93 КПК України в Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект», з метою проведення графічного та координатного співставлення земельних ділянок з кадастровими номерами: :09:002:0049, :09:002:0013, :09:002:0012, :09:002:0015, :09:001:0021, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:011:0147, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071 та :02:001:0059 з наявною у ВО «Укрдержліспроект» документацією (державним актом на постійне користування підприємства матеріалами лісовпорядкування) Державного підприємства «Міжгірське лісове господарство» та Державного підприємства «Верхньогірський лісгосп». На запит детектива ВО «Укрдержліспроект» надало фрагмент картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталів 12, 13 Ізківського лісництва ДП «Міжгірський лісгосп» за матеріалами 2020 року та кварталів 53, 54 Пилипецького лісництва ДП «Верхньогірський лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування 2016 року та межами земельних ділянок згідно з наданими кадастровими номерами. Відповідно картографічного фрагменту наданого ВО «Укрдержліспроект» видно накладання земельних ділянок :02:001:0070, :02:001:0071 відносно виділу 1 кварталу 13 Ізківськоголісництва ДП «Міжгірськийлісгосп». Таким чином, службові особи Держгеокадастру, виконуючи свої службові обов`язки не належним чином, всупереч вимог законодавства, не перевірили відповідність документів вище зазначеного проекту землеустрою вимогам законодавства, хоча мали можливість перевірити та визначити невідповідність, встановити наявність підстав для відмови та відмовити у реєстрації земельних ділянок, допустили відчуження земельної ділянки із земель Державної власності, яка відносяться до земель лісогосподарського призначення та знаходяться у постійному користуванні Ізківського лісництва ДП «Міжгірськийлісгосп». Враховуючи вищенаведене, органом досудового розслідування вбачається те, що в діях посадових осіб Держгеокадастру в Закарпатській області, Пилипецької сільської ради, якими незаконно видано дозвільні документи щодо земельних ділянок за кадастровими номерами :09:002:0049, :09:002:0013, :09:002:0012, :09:002:0015, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071, :02:001:0059 та :09:001:0021, яка розділена на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:001:0035 та :09:001:0036, вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, а тому вказані земельні ділянки являються предметом кримінального правопорушення та у відповідності до ст. 98 КПК України мають значення речового доказу. Постановою детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області від 12.12.2023 земельні ділянки :02:001:0070 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0249 га, та :02:001:0071 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0458 га, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000036. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0070 та :02:001:0071 належать на праві власності ОСОБА_5 . На підставі викладеного просить клопотання задовольнити.

У судове засідання старший детектив Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_3 не з`явився, однак подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, клопотання підтримав у повному обсязі та просив таке задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України власника майна не повідомлявся про розгляд клопотання про арешт майна.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з наданих ініціатором клопотання матеріалів, 16 серпня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що посадовими особами Пилипецької сільської ради та службовими особами відділу у Міжгірському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області внесено завідомо неправдиві відомості до проектів землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок за кадастровими номерами :03:003:0063, :09:002:0049, :09:002:0013, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071 та :02:001:0059, розташованих на території Пилипецької сільської ради Міжгірського району в урочищах «Осовня», «Загорода», «Пасіка-Кут», «Лужок», «Біля Дороги», «Плащанки», «Шипіт» та с. Пилипець, № 343, за рахунок безоплатної передачі з комунальної власності, які згідно інформації Публічної кадастрової карти України та геопорталу «Карта лісів України», розміщенні в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Міжгірське лісове господарство» та ДП «Верхньогірське лісове господарство» та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000036 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того до вказаного кримінального провадження приєднано матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000042 від 09.11.2021 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 364 КК України, про те, що посадові особи управління Держгеокадастру в Закарпатській області, Пилипецької сільської ради зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби незаконно передали у приватну власність земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0063, :09:002:0049, :09:002:0013, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071 та :02:001:0059, розміщенні в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Міжгірське лісове господарство» та ДП «Верхньогірське лісове господарство».

З матеріалів клопотання також вбачається, що в діях посадових осіб Держгеокадастру в Закарпатській області, Пилипецької сільської ради, якими незаконно видано дозвільні документи щодо земельних ділянок за кадастровими номерами :09:002:0049, :09:002:0013, :09:002:0012, :09:002:0015, :01:002:0035, :01:002:0002, :09:002:0111, :09:002:0056, :03:002:0004, :02:001:0070, :02:001:0071, :02:001:0059 та :09:001:0021, яка розділена на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:001:0035 та :09:001:0036, вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, а тому вказані земельні ділянки являються предметом кримінального правопорушення та у відповідності до ст. 98 КПК України мають значення речового доказу.

Постановою детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області від 12.12.2023 земельні ділянки :02:001:0070 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0249 га, та :02:001:0071 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0458 га, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000036.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0070 та :02:001:0071 належать на праві власності ОСОБА_5 .

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A №98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про накладення арешту на майно слід задовольнити.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

клопотання старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 16 серпня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки, які є речовими доказами у кримінальному провадженні з кадастровим номером :02:001:0070 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0249 га, та :02:001:0071 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площа земельної ділянки 0,0458 га, в селі Пилипець, які належать на праві власності ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаними земельними ділянками.

Виконання ухвали покласти на прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 .

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1