КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 27 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 задоволено клопотання старшого детектива відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_11 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, тобто до 02.12.2023 включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 1 450 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 891 800 000 гривень, із покладенням на нього, у випадку внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до детектива, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; не

______________________________________________________________________________

Справа № 761/39066/23 Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6917/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

відлучатися з місця проживання без дозволу детектива, прокурора чи слідчого судді; повідомляти детектива, прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання чи роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон чи інший документ, що надає право виїзду за межі України.

Цією ж ухвалою зобов`язано керівника ІТТ ВЗДС СБУ забезпечити дотримання прав підозрюваного ОСОБА_6 шляхом невідкладного забезпечення проведення повного медичного обстеження, та забезпечити надання належної медичної допомоги (лікування) останньому у відповідності до лікарського висновку.

Клопотання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про особисту поруку підозрюваного ОСОБА_6 , - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою та відмовити у задоволенні клопотання детектива.

09.11.2023 від захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він посилався на відсутність у кримінальному провадженні обгрунтованої підозри та недоведеність існування жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, апелянт зазначав, що згідно фабули кримінальних правопорушень, усі інші особи (крім ОСОБА_19 та ОСОБА_6 ), які фактично вчиняли дії, що становлять об`єктивну сторону складів злочинів, є невстановленими органом досудового розслідування особами, що на думку захисника, виключає наявність обгрунтованої підозри.

Необгрунтованість підозри підтверджується й тим, що до клопотання про продовження строку тримання під вартою додано лише 2 нових документа про проведення слідчих (розшукових) дій, які не додавалися до попереднього клопотання про зміну запобіжного заходу від 15.09.2023, що на думку захисника, свідчить про відсутність руху у кримінальному провадженні.

Матеріали, якими обґрунтовані підозра та клопотання детектива, не містять жодного висновку експерта, яким встановлено факт та розмір заподіяної шкоди унаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. У той же час, об`єктивна сторона даного злочину передбачає обов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків (збитків).

Зі змісту самого клопотання убачається, що внаслідок інкримінованих дій не заподіяно шкоду ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», АТ КБ «Приватбанк», та будь-яким іншим особам.

Доданий до клопотання аналітичний продукт не може бути належним доказом у справі, оскільки його висновки засновані на підрядних умовних конструкціях, та він складений самостійно органом досудового розслідування.

Як в повідомленні про підозру, так і в клопотанні детектива не наведено жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 200 КК України.

Твердження органу досудового розслідування про недостачу готівкових коштів у АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 5 млрд грн. є необгрунтованими та безпідставними, оскільки у такому випадку АТ КБ «Приватбанк» не зміг би повноцінно функціонувати та виконувати свої зобов`язання щодо виплати вкладникам їхніх готівкових коштів.

Інкримінована ОСОБА_6 імітація внесення готівкових коштів в касу АТ КБ «Приватбанк» у сумі 5,8 млрд. грн. без фактичного такого внесення мала б наслідком недостачу у банку готівкових коштів та/або наявність у банку касового розриву, однак будь-яких підтверджень нестачі у банку 5,8 млрд грн. готівкових коштів стороною обвинувачення надано не було.

Єдиними доказами, якими сторона обвинувачення підтверджує імітацію внесення готівкових коштів, є показання чотирьох свідків, які не можуть бути доказами у справі, оскільки їхні судження грунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях та особистому аналізі. Протокол допиту свідка ОСОБА_20 не був підписаний нею в частині, де начебто викладено її покази, а покази свідка ОСОБА_21 викликають сумніви у їх достовірності.

Крім того, апелянт зазначав, що строк притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200 КК України (в редакції, що діяла станом на момент вчинення інкримінованих дій) сплинув 19.02.2019.

Зі змісту повідомлення про підозру не зрозуміло, в чому саме полягає інкриміноване підозрюваному відмивання (легалізація) коштів, враховуючи, що останній здійснив погашення заборгованості боржників перед АТ КБ «Приватбанк» за рахунок власних коштів, походження яких є законним та документально підтвердженим.

Посилаючись на недоведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апелянт зазначав, що серед слідчих (розшукових) дій, якими обгрунтовано необхідність продовження тримання під вартою, відсутні слідчі (розшукові) дії щодо отримання первинної фінансово-господарської документації, а відтак не існує ризику сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження.

Ризик впливу підозрюваного на свідків в даному випадку є лише припущеннями органу досудового розслідування.

Підозрюваний з весни 2019 року безперервно перебував на території України, а також самостійно прибув од слідчого судді, де вирішувалось клопотання про застосування запобіжного заходу, а тому ризик переховування є безпідставним.

Крім того, стороною обвинувачення не обґрунтовано, чому запобіжний захід у виді домашнього арешту не є достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Також, апелянт зазначав, що слідчим суддею зобов`язано керівника ІТТ ВЗДС СБУ невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження та надання належної медичної допомоги (лікування) підозрюваному. Однак, військово-медичне управління Служби безпеки України та філія Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області повідомили про відсутність повноважень та неможливість проведення зазначеними установами повного медичного обстеження ОСОБА_6 .

Медичне обстеження підозрюваного було проведено лише через 2 тижні, що свідчить про неналежне виконання стороною обвинувачення обов`язку, покладеного на неї ухвалами слідчих суддів від 24.10.2023 та від 27.10.2023.

Попередні спроби сторони захисту забезпечити підозрюваному незалежне повне медичне обстеження та переведення його на стаціонарне лікування у ВМУ СБУ не були успішними. Підозрюваному було відмовлено в наданні дозволу на прийом лікарського засобу, який він приймав на постійній основі, що призвело до підвищення рівня цукру в крові.

На переконання апелянта, стан здоров`я ОСОБА_6 не є сумісним із перебуванням під вартою та потребує надання постійної спеціалізованої медичної допомоги, а відповіді ВЗДС СБУ щодо медичного обстеження підозрюваного містять недостовірні відомості про стан його здоров`я.

Крім того, на підставі результатів обстежень ОСОБА_6 у квітні 2023 та обстежень в умовах ВЗДС СБУ у жовтні 2023 року ТОВ «Єврейський медичний центр Джей Ем Сі» складено відповідний консультативний висновок, у якому рекомендовано, серед іншого, зміну умов перебування пацієнта та спостереження і лікування у спеціалізованих медичних закладах.

У судовому засіданні, під час апеляційного розгляду, 17.11.2021 надійшли заяви ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку, в яких останні зазначили, що поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та зобов`язуються, за необхідності, доставити його на першу вимогу до органу досудового розслідування або суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, посилаючись на доведеність у кримінальному провадженні обгрунтованості підозри та продовження існування ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного, заслухавши пояснення поручителів ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 , допитавши свідка ОСОБА_26 , вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши заяви про взяття ОСОБА_6 на особисту поруку, колегія суддів приходить до висновку, що подані заяви про особисту поруку ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000034 від 11.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 263 КК України, а також за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, та за підозрою ОСОБА_27 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 (в редакції, чинній до 11.08.2023) та за ч. 3 ст. 209 КК України.

14.09.2023 ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні організації підробки документів на переказ та інших засобів доступу до банківських рахунків, вчиненій організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200 КК України; у організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України; та у набутті, володінні, використанні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчиненому організованою групою, в особливо великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2023 задоволено частково клопотання детектива та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 31.10.2023 включно, із визначенням застави у розмірі 190 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 509 960 000 грн. 00 коп., із покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.09.2023 задоволено частково клопотання детектива та змінено підозрюваному ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в частині визначення застави, та визначено підозрюваному заставу у розмірі 1 450 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 891 800 000 грн. 00 коп., із покладенням на нього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_28 від 24.10.2023 строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000034 продовжено до трьох місяців, тобто до 02.12.2023.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2023 залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Цією ж ухвалою зобов`язано керівника відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України та ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в м. Києві та Київській області невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваному ОСОБА_6 , з метою встановлення, чи може останній за станом здоров`я перебувати в умовах слідчого ізолятору, без надання спеціалізованої медичної допомоги. Також, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я підозрюваного зобов`язано керівника відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України організувати останньому надання медичної допомоги та забезпечити необхідне лікування, з урахуванням наявності хронічних захворювань підозрюваного, відповідно до раніше призначеного йому лікування.

24.10.2023 старший детектив відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування із визначенням застави в сумі 3 891 800 000 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 задоволено клопотання детектива та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, тобто до 02.12.2023 включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 1 450 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 891 800 000 гривень, із покладенням на нього, у випадку внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до детектива, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу детектива, прокурора чи слідчого судді; повідомляти детектива, прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання чи роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон чи інший документ, що надає право виїзду за межі України.

Цією ж ухвалою зобов`язано керівника ІТТ ВЗДС СБУ забезпечити дотримання прав підозрюваного ОСОБА_6 шляхом невідкладного забезпечення проведення повного медичного обстеження, та надання належної медичної допомоги (лікування) останньому у відповідності до лікарського висновку.

Клопотання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про особисту поруку підозрюваного ОСОБА_6 - залишено без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді оскаржена в частині продовження строку дії застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо продовження строку тримання під вартою із визначенням застави.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості зобов`язання керівника ІТТ ВЗДС СБУ забезпечити дотримання прав підозрюваного ОСОБА_6 шляхом невідкладного забезпечення проведення повного медичного обстеження та надання належної медичної допомоги (лікування) останньому у відповідності до лікарського висновку, колегією суддів не перевіряється.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується частково, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, зокрема протоколи допитів свідків, аналітичний продукт (висновок аналітика) Бюро економічної безпеки від 14.09.2023, дані кредитних договорів, додаткових угод та платіжних доручень, та інші долучені до клопотання матеріали, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання детектива щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_6 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема отримати відповіді на запити; допитати свідків; потерпілого; провести огляд руху коштів; витребувати матеріали, які характеризують особу підозрюваного; вилучити документи та провести їх огляд; провести судову економічну експертизу; та виконати ряд інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи клопотання детектива на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається детектив у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні детектива.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

З цих же підстав колегія суддів не убачає підстав для задоволення заяв ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку, оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України та практику Європейського суду з прав людини при визначенні йому застави в розмірі 1 450 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 891 800 000 гривень.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008).

Після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

З плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для обґрунтування тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, отриманню показань («Клоот проти Бельгії» (Clooth v. Belgium), § 44)

Той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 73; «Колакович проти Мальти» (Kolakovic v. Malta), § 72).

З урахуванням зазначеного, на переконання колегії суддів, детективом у поданому клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не доведено, що з плином часу продовжують існувати ті ж підстави, які існували на момент застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення йому застави у зазначеному в оскаржуваній ухвалі розмірі.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується із визначеним слідчим суддею розміром застави підозрюваному ОСОБА_6 , та вважає, що на даному етапі досудового розслідування наведених у клопотанні детектива доводів є недостатньо для визначення застави у вищевказаному розмірі, а відтак визначений розмір застави підлягає зменшенню.

Ураховуючи обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, дані про його особу, репутацію, майновий та сімейний стан, його вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про розмір збитків, заподіяння яких, згідно даних повідомлення про підозру, інкриміновано ОСОБА_6 , а також беручи до уваги факт перебування підозрюваного під вартою з 02.09.2023, та ту обставину, що ризики непроцесуальної поведінки підозрюваного продовжують існувати, проте, інтенсивність встановлених ризиків з плином часу певною мірою знизилася, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_6 застави у розмірі 1 118 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 000 712 000 гривень у національній грошовій одиниці.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження факту та розміру заподіяної шкоди, безпідставність висновків про недостачу готівкових коштів у АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 5,8 млрд. грн., а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема аналітичного продукту, пояснень свідків, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Крім того, посилання апелянта на те, що строк притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200 КК України (в редакції, що діяла станом на момент вчинення інкримінованих дій) сплинув 19.02.2019, не впливає на правильність висновків слідчого судді про обгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Чинними КК та КПК України передбачено окремий порядок, передбачений ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України, щодо вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності кримінального правопорушення.

Разом з тим, відомостей про наявність прийнятого у порядку ст. 284 КПК України рішення про закриття кримінального провадження за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200 КК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, матеріали судового провадження не містять, та чинним КПК України не передбачено можливість вирішення вказаних питань в ході розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо особи.

Посилання апелянта на те, що до клопотання про продовження строку тримання під вартою додано лише 2 нових документи про проведення слідчих (розшукових) дій, які не додавалися до попереднього клопотання про зміну запобіжного заходу від 15.09.2023, також не може бути підставою для висновку про необгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України передбачено, що до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів додаються копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З наведеної норми убачається, що слідчий або прокурор є самостійними у виборі переліку матеріалів, які він вважає за необхідне долучити до клопотання на обгрунтування його доводів, та кримінально процесуальний закон України не містить вимог щодо долучення до клопотання усіх матеріалів, здобутих в ході досудового розслідування.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що детективом у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні.

При цьому, посилання захисника на те, що підозрюваний з весни 2019 року безперервно перебував на території України, а також самостійно прибув у судове засідання по застосуванню запобіжного заходу, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, та не свідчать про відсутність існування ризику переховування підозрюваного на наступних етапах досудового розслідування.

Оцінивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, знищення, сховання або спотворення речей та документів та незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного, на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

При вирішенні питання про продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, надав належну оцінку в сукупності всім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбаченим ст. 178 КПК, у тому числі даним про стан здоров`я підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі відомості не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та необхідність продовження строку тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви та перебіг яких містяться в матеріалах судової справи, а також враховано пояснення свідка ОСОБА_29 .

У контексті наведених доводів сторони захисту колегія суддів враховує наступне.

У 2000 році Комітет ООН з економічних, соціальних і культурних прав видав Загальний коментар № 14 (E/C.12/2000/4), в якому розглядались «суттєві питання, що виникають під час виконання Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права» щодо статті 12 і «права на найвищий досяжний рівень здоров`я». Пункт 9 Загального коментаря містить більш чітке, оперативне формулювання щодо прав і свобод, включених до права на здоров`я, та містить пряме роз`яснення, що «право на здоров`я не слід розуміти як право бути здоровим». Більше того, добре здоров`я не може бути забезпечене державою, а держава не може забезпечити захист від усіх можливих причин поганого самопочуття людини. Натомість право на здоров`я формулюється як набір прав і свобод, які враховують біологічні та соціальні умови людини, а також наявні ресурси держави.

Згідно висновків, викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини, при оцінці належності медичної допомоги в пенітенціарній установі він загалом має зберігати достатню гнучкість при визначенні необхідного стандарту охорони здоров`я, який має задовольняти законні вимоги ув`язнення, але залишатися таким, що відповідає людській гідності та належному виконанню державою своїх обов`язків. У зв`язку з цим відповідні національні органи влади зобов`язані забезпечити, зокрема, щоб встановлення, діагнозу та надання медичної допомоги були швидкими і точними (див. рішення у справах «Гумматов проти Азербайджану (Hummatov v. Azerbaijan), заяви №№ 9852/03 та 13413/04, п. 115, від 29.11.2007; «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28.03.2006; «Євгеній Алєксєєнко проти Росії» (Yevgeniy Alekseenkov. Russia), заява № 74266/01, п. 100, від 08.01.2009; «Гладкій проти Росії» (Gladkiy v. Russia), заява № 3242/03, п. 84, від 21.12.2010; «Хатаєв проти Росії» (Khatayev v. Russia), заява № 56994/09, п. 85, від 11.10.2011, та рішення зі змінами у справі «Голомйов проти Молдови» (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 121, від 07.11.2006).

Самого факту погіршення стану здоров`я заявника, хоча і здатного на початковому етапі викликати певні сумніви щодо належності його лікування у пенітенціарній установі, все ж недостатньо для встановлення порушення позитивного обов`язку держави за статтею 3 Конвенції, якщо, з іншого боку, може бути встановлено, що відповідні національні органи влади своєчасно надали усю достатньою мірою доступну медичну допомогу, сумлінно намагаючись перешкодити розвитку зазначеного захворювання (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Джаші проти Гоузії» (Jashi v. Georgia), заява № 10799/06, п. 61, від 8 січня 2013 року).

Згідно ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 4.4. Інструкції про порядок тримання осіб у спеціально відведених місцях для тимчасового тримання (ізоляторах тимчасового тримання) Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 26.07.2008 N 589, затримані, особи, які тримаються під вартою, прийняті до спеціально відведених місць для тимчасового тримання (ізоляторів тимчасового тримання), підлягають медичному огляду та санітарній обробці.

Про проведений огляд лікар складає відповідну довідку, у висновках якої обов`язково повинні зазначатись відомості про стан здоров`я затриманих і осіб, які тримаються під вартою, можливість тримання їх в умовах спеціально відведених місць для тимчасового тримання (ізоляторів тимчасового тримання).

Відповідно до п.п. 6.1, 7.8 даної Інструкції, затримані і особи, які тримаються під вартою мають право звертатись із скаргами, заявами і листами в державні органи, громадські організації і до посадових осіб.

У медичні заклади СБУ, а також в інші лікувальні заклади

органів охорони здоров`я затримані й особи, які тримаються під

вартою переводяться за письмовим висновком лікаря і постановою

слідчого, а для надання термінової допомоги - керівництвом ВЗДС

СБУ (сектору забезпечення досудового слідства або підрозділу, до

складу якого він входить), а за їх відсутності - начальником

чергової зміни викликається невідкладна допомога. Про відправлення

затриманих і осіб, які тримаються під вартою на стаціонарне

лікування повідомляється орган або особа, у провадженні яких

перебуває кримінальне провадження. Разом із затриманою, особою,

яка тримається під вартою передається її медична картка.

Як убачається із долучених стороною захисту до апеляційної скарги матеріалів, зокрема даних листа старшого детектива відділу Головного підрозділу детективів ОСОБА_30 від 03.11.2023 № 11.6/4.4.2/938-23, орган досудового розслідування не заперечує проти проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 працівниками медичного центру ТОВ "Єврейський медичний центр Джей Ем СІ" в умовах відділу забезпечення досудового слідства СБ України.

Крім того, як зазначено у даному листі, відділом військово-медичного управління СБ України від 02.11.2023 №23/799 повідомлено, що за результатами лабораторного та ультразвукового обстеження в умовах військово-медичного управління СБ України загальний стан підозрюваного ОСОБА_6 задовільний та відповідає перебігу захворювань, призначено відповідне лікування /том 5 а.с. 67/.

Згідно даних листа начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України ОСОБА_31 від 07.11.2023 № 23/К-46/36/829, за період тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання ВЗДС підозрюваний ОСОБА_6 з письмовими заявами щодо скарг на стан здоров`я до адміністрації не звертався.

З урахуванням усних скарг на стан здоров`я підозрюваному були проведені огляди: 04.09.2023 лікарем (терапевтом) в Медичному пункті військово-медичного управління СБ України; 04.10.2023 лікарем (терапевтом); 05.10.2023 лікарем (терапевтом); 12.10.2023 лікарем ендокринологом; 18.10.2023 лікарем (терапевтом); 02.11.2023 лікарем (терапевтом). До листа долучено копії відповідних сторінок медичної картки із викладеними скаргами, результатами оглядів та рекомендаціями лікарів /том 5, а.с. 69-77/.

Відповідно до даних листа начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України ОСОБА_31 від 08.11.2023 № 23/К-46/36/833, на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2023 щодо проведення повного медичного обстеження підозрюваному ОСОБА_6 проведено інструментальне обстеження (ультразвукове обстеження органів черевної порожнини та органів малого тазу повторно, ультразвукове обстеження щитовидної залози, електрокардіографія, ехокардіографія, рентгенографія органів грудної клітки, МРТ органів черевної порожнини та простати) з подальшою консультацією лікарів (ендокринолог повторно, кардіолог, окуліст, уролог, хірург, невролог). Від проведення фіброезофагогастродуоденоскопії та фіброколоноскопії під місцевою анастезією підозрюваний ОСОБА_6 відмовився. За результатами проведеного обстеження надані лікувальні рекомендації /том 5, а.с. 78/.

Зміст вищенаведених відомостей дає підстави для висновку, що обсяг наданих підозрюваному ОСОБА_6 медичних послуг свідчить про відсутність обмежень у доступі останього до медичної допомоги.

Стороною захисту не надано достатніх та належних відомостей медичного характеру, які вказують на неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_6 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження посилань захисника про недостовірність викладених у відповідях ВЗДС СБУ відомостей про стан здоров`я підозрюваного.

Оцінивши доводи сторони захисту у сукупності із наданими матеріалами, колегія суддів дійшла висновку, що отримані колегією суддів відомості не вказують на таку ступінь погіршення стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , яка б могла слугувати самостійною підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

На обгрунтування доводів про неможливість утримання підозрюваного під вартою у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, захисник посилався лише на відомості консультативного висновку ТОВ «Єврейський медичний центр Джей Ем Сі» від 26.10.2023, у якому зазначено про наявність у ОСОБА_6 ознак ряду хронічних захворювань, та рекомендовано зміну умов перебування пацієнта, спостереження та лікування у спеціалізованих медичних закладах /том 3, а.с. 5-6/.

Крім того, під час апеляційного розгляду задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та допитано свідка ОСОБА_29 , який показав, що 14.11.2023 він складав консультативний висновок про стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 .

Свідок зазначив, що дослідивши медичну документацію, він дійшов висновку про зміни стану здоров`я в динаміці в бік його погіршення та наявність ризиків для його життя. ОСОБА_6 потребує вжиття препаратів у виді ін`єкцій, лікування у спеціальних лікувальних закладах, хірургічного втручання. На переконання свідка, затримка в наданні швидкої медичної допомоги може призвести до негативних наслідків для пацієнта. Прогрес наявних у ОСОБА_6 захворювань згідно зазначеного свідком переліку може призвести до негативних наслідків, а в умовах утримання ОСОБА_6 під вартою неможливо забезпечити проведення якісного медичного обстеження та надання медичної допомоги.

Викладені у вищевказаному консультативному висновку ТОВ «Єврейський медичний центр Джей Ем Сі» від 26.10.2023 відомості узгоджуються із показаннями допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_29 , який є генеральним директором ТОВ «Єврейський медичний центр Джей Ем Сі».

Разом з тим, як убачається зі змісту вищевказаного висновку та показань свідка, висновки про стан здоров`я ОСОБА_6 здійснені на підставі наявних обстежень, за відсутності останнього та без здійснення безпосереднього огляду ОСОБА_6 , що може свідчити про неповноту та необгрунтованість викладених висновків та рекомендацій. Як зазначено у вищевказаному консультативному висновку, він здійснений на підставі "лабораторних та інструментальних обстежень у період часу з 19.04. по 11.10.2023", без зазначення, які саме медичні документи та дані обстеження ОСОБА_6 були використані при його складенні.

Крім того, як зазначив свідок ОСОБА_29 під час допиту в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 не знаходився під наглядом у медичному закладі ТОВ «Єврейський медичний центр Джей Ем Сі».

При цьому, згідно даних дослідженого колегією суддів листа старшого детектива відділу Головного підрозділу детективів ОСОБА_30 від 03.11.2023 № 11.6/4.4.2/938-23, орган досудового розслідування не заперечує проти проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 працівниками медичного центру ТОВ "Єврейський медичний центр Джей Ем СІ" в умовах відділу забезпечення досудового слідства СБ України.

Вказане свідчить про створення органом досудового розслідування умов для реалізації права підозрюваного на здійснення його подальшого обстеження обраними ним лікарями.

Вищенаведені обставини у їх сукупності свідчать про фактичне виконання станом на день апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали в частині зобов`язання керівника ІТТ ВЗДС СБУ забезпечити дотримання прав підозрюваного ОСОБА_6 шляхом невідкладного забезпечення проведення повного медичного обстеження та забезпечення надання належної медичної допомоги (лікування) останньому у відповідності до лікарського висновку.

Факт виконання оскаржуваної ухвали слідчого судді в цій частині не заперечується і захисником підозрюваного в апеляційній скарзі.

Крім того, ухвала слідчого судді у вказаній частині в апеляційному порядку не оскаржена.

При цьому, посилання захисника на несвоєчасне виконання зазначеної ухвали у вищенаведеній частині (як зазначено апелянтом - після спливу двох тижнів з моменту її постановлення), не впливає на рішення колегії суддів, оскільки оскарження бездіяльності уповноважених органів щодо несвоєчасного, на думку захисника, виконання ухвали суду, не є предметом даного апеляційного розгляду.

Ураховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини щодо вжиття органом досудового розслідування заходів для здійснення обстеження та надання медичної допомоги підозрюваному, забезпечення відсутності обмежень ОСОБА_6 у доступі до медичної допомоги, а також беручи до уваги, що в ході апеляційного розгляду підозрюваним або його захисниками не було заявлено клопотань про здійснення повторного медичного обстеження підозрюваного, колегія суддів при постановленні нової ухвали не убачає підстав для зобов`язання уповноважених осіб ІТТ ВЗДС СБУ для здійснення повторного медичного обстеження.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника з доповненнями підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання детектива, продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 строку тримання під вартою у межах досудового розслідування до 02.12.2023, з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, у розмірі 1 118 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 000 712 000 гривень у національній грошовій одиниці та з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 199, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

У задоволенні заяв ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку, - відмовити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого детектива відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки

України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування кримінального провадження, до 02 грудня 2023 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 1 118 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 000 712 000 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 02 грудня 2023 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3