№ 1-кп/183/125/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретарясудового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження№ 0000858 заобвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 судимого 20.05.2009 р. Павлоградським міськрайонним судом за ст.186 ч.2 КК України до чотирьох років позбавлення волі. 19 липня 2012 року звільнений з Дніпропетровської ВК №89 згідно ухвали Ленінського р/с м. Дніпропетровська від 12.07.2012 року, умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 17 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст. 186 КК України

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 28 березня 2014 р. приблизно о 16 год. 30 хв. знаходячись біля трансформаторної будки, що розташована поблизу будинку № 44-а по вул. Карла Маркса м. Павлограда, наздогнав потерпілу ОСОБА_6 , та підійшовши ззаду, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне, протиправне, відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно, відкрито, повторно, став зривати з шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок, на якому знаходився золотий хрестик. ОСОБА_6 стала чинити опір та намагалася звільнитися від ОСОБА_3 , який утримував її за ланцюжок на шиї, однак останній з застосуванням фізичної сили, з силою смикнувши за прикрасу, зірвав з шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок, вартістю 12 217 грн., згідно товарознавчої експертизи № ГО-3637 від 04 листопада 2014 року, на якому знаходився золотий хрестик вартістю 1150 грн., згідно товарознавчої експертизи № ГО-3637 від 04 листопада 2014 року, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 13367 грн. 60 коп.

Внаслідок своїх злочинних противоправних дій ОСОБА_3 при скоєнні відкритого викрадення майна ОСОБА_6 , а саме золотого ланцюжка з хрестиком, спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді саден в області шиї, які згідно судово-медичної експертизи № 127 від 04 квітня 2014 року по своєму характеру відносяться до ступеню легких.Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном за своїм розсудом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та суду показав, що літом 2014 року до нього додому приходили працівники кримінального розшуку. В той день він був на роботі. Йому залишили повістку і він прийшов до поліції. Там його оперативники питали чи знає він однокласницю Настю у якої він зірвав напередодні ланцюжок. Він сказав, що злочин не вчиняв. В одному з ним дворі живе мати ОСОБА_7 . Однокласником ОСОБА_7 був його знайомий ОСОБА_8 . Щоб з`ясувати обставини, він разом з матір`ю ОСОБА_7 пішов до неї, тому що не боявся, бо злочину не вчиняв. В ході розмови ОСОБА_7 сказала, щоб він повернув їй ланцюжок, який він зірвав, він відмовився, бо такого не робив. У день, коли було скоєно злочин 28.03.2014 р., він був на роботі, де ремонтував компресор, разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , які є його друзями.

Прокурор в судовому засідання обвинувачення підтримав та підтвердив його доказами зібраними під час досудового розслідування, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні:

- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 28 березня 2014 року вона поверталася додому з дитиною з прогулянки.Позаду, з лівого боку до неї підійшов хлопець, одягнутий у чорну кофту з капюшоном та рукою зірвав з неї ланцюжок, що був на шиї, після чого побіг. На вулиці ще було світло. Вона подала заяву в поліцію про пограбування. Приблизно через місяць, два, вона зустріла у дворі хлопця, що напав на неї раніше, з його товаришем ОСОБА_8 , якого вона знала. В обвинуваченому вона впізнала чоловіка, який зірвав у неї ланцюжок з хрестиком. Після цього вона повідомила про це в поліцію. Коли обвинуваченому повідомили про підозру, він з її матір`ю прийшов до неї додому, поговорити і сказав, що він невинуватий. Вона запропонувала йому повернути викрадене, він сказав, що йому легше найняти адвоката, або купити довідку з лікарні і він пішов. Пізніше слідчий показував їй фотографії на яких вона впізнала ОСОБА_11 , як хлопця, що напав на неї та зірвав ланцюжок з хрестиком. Зараз вона впевнена, що нападником був ОСОБА_3 . Цивільний позов підтримує;

- допитаний свідок ОСОБА_12 показав, що потерпіла є його дружиною. 28 березня 2014 р. вдень йому зателефонувала дружина і повідомила, що у неї зірвали ланцюжок, про що вона повідомила в поліцію. Днів через 7-10, він з дружиною був у дворі, та побачили, що двором проходять ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Дружина сказала, що вона впізнала ОСОБА_11 , який зірвав у неї ланцюжок. Через якийсь час ОСОБА_13 з тещею ОСОБА_14 приходив до них додому та, казав, що він не зривав ланцюжок. Дружина просила ОСОБА_3 повернути зірваний у неї золотий ланцюжок на що ОСОБА_11 відмовився;

- допитаний свідок ОСОБА_15 показав, що дружить з ОСОБА_3 28 березня 2014 р. зранку, він був на роботі, разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ремонтували компресор. Токарний цех, де вони працювали, розташований у промисловій зоні, яка огороджена забором, по вул. Шутя. Працювали цілий день.В цей день ОСОБА_11 був одягнутий в кофту темного кольору з капюшоном. Після 28.03.2014 р. його питали працівники поліції про ОСОБА_3 просили сказати його адресу, та надати його фото, потім його допитував слідчий про ОСОБА_3 , якого підозрювали у вчиненні злочину. Він питав ОСОБА_3 про події та чому на нього потерпіла написала заяву, на що той відповів, що не знає;

- допитаний свідок ОСОБА_17 показав, що товаришує з ОСОБА_3 28.03.2014 р. ОСОБА_3 працював у його бригаді цілий день. Робочий час з 09.00 год. до 17.00 18.00 год.Працювали у токарному цеху. Там були він, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Ремонтували компресор оранжевого кольору. В той день працювали до 17.00 год., потім всі пішли пити пиво. ОСОБА_11 був одягнутий у одежу спортивного типу темного кольору. Події того дня пам`ятає, оскільки ремонт компресору був дуже важливою на той час роботою;

- допитана свідок ОСОБА_18 суду показала, що потерпіла це її донька, а обвинувачений є сусіда по будинку. Дочка їй розповіла, що з неї у дворі якийсь хлопець зірвав з шиї золотий ланцюжок. Через деякий час вона бачила у дворі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , якого знала. У ОСОБА_11 дочка впізнала того, хто на неї напав та зірвав ланцюжок, про що розповіла їй та повідомила в поліції. Вона знала ОСОБА_3 і коли зустріла біля під`їзду обвинуваченого то запропонувала йому піти до своєї доньки, з`ясувати обставини, на що ОСОБА_3 погодився та сказав, що цього він не робив. Вони прийшли додому до ОСОБА_6 , де дочка просила ОСОБА_3 , повернути їй ланцюжок, а той відмовився та заперечував, що то він зірвав ланцюжок;

- допитаний свідок ОСОБА_19 суду показав, що до подій не був знайомий з потерпілою на обвинуваченим. Навесні 2014 р. він прочитав оголошення у газеті про розшук свідків злочину. 28 березня 2014 р.близько 16.00 год. він проходив двором, точної адреси не пам`ятає, де почув крик дівчини та побачив хлопця у в чорному капюшоні, який зірвав ланцюжок з потерпілої. Він думав, що вони посварилися. Хлопець, якого він потів впізнав як ОСОБА_3 , зірвав ланцюжок рукою і він бачив ланцюжок у нього в руці, втік. Він погнався за тим хлопцем, але не наздогнав. Потім він підійшов до дівчини, що її заспокоїти, потім пішов у справах;

- допитана свідок ОСОБА_20 показала, що з потерпілою та обвинуваченим не знайома. В день подій, в кінці дня, вона йшла з роботи додому двором та чула далеко жіночий крик. Пройшла до себе у квартиру. Потім з сусідками у дворі обговорювали подію про злочин. Через деякий час її допитували в поліції як свідка. Однак вона не бачила ніяких подій.

В судовому засіданні були дослідженні докази обвинувачення.

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 березня 2014 року, відповідно до якого до Павлоградського ВП звернулася ОСОБА_6 яка повідомила, що 28 березня 2014 р. біля 16.31 год. невідома особа, перебуваючи на куті буд. № 44-а навпроти АТП відкрито, шляхом ривку заволоділа золотим ланцюжком з хрестиком загальною вагою 28,56 гр., які належать їй, завдавши збитку на суму 14000 грн.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 липня 2014 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених для впізнання осіб впізнала на фото № 3 чоловіка, яким є ОСОБА_3 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 липня 2014 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав на фото № 2 чоловіка, який є ОСОБА_3 ;

- протокол слідчого експерименту від 29 вересня 2014 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 показала на місці на статисті, механізм відкритого заволодіння ОСОБА_3 з застосуванням сили золотого ланцюжка з хрестиком;

- висновок судово-медичної експертизи № 127 від 04 квітня 2014 року, відповідно до якого потерпілій ОСОБА_6 були спричинені механічні тілесні ушкодження у вигляді саден в області шиї, які відносяться до ступеню легких. Час спричинення ушкоджень може відповідати терміну вказаному в постанові, тобто 28 березня 2014 року. Садна в області шиї могли утворитися при застосуванні фізичної сили внаслідок зривання масивного золотого ланцюжка, тобто, що можливо при обставинах вказаних в постанові. Утворення саден при падінні з висоти власного зросту виключено;

- висновок судово-товарознавчої експертизи № ГО 36-37 від 04 листопада 2014 року, відповідно до якого вартість золотого ланцюжка становить 12217 грн. 60 коп., вартість золотого хрестика становить 1150 грн.

Суд, дослідивши безпосередньо у судовому засіданні докази обвинувачення в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України недоведеноюта вважає за необхідне виправдати ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України пункту 2) у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

2. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист з прав людини тягар доказування лежить на стороні обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підстав яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року в пункті 45 зазначено, що, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

Відповідно до ст. 373 КПК України ч. 1 та п. 2), виправдовувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку що пред`явлене ОСОБА_3 органом досудового слідства обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненого повторно є недоведеним, а тому ОСОБА_3 слід виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з не доведенням вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Приймаючи рішення про виправдовування ОСОБА_3 суд виходить з того, що докази обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2ст. 186 КК України повинні бути достатніми та беззаперечними.

Так, даючи оцінку показам свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , кожного свідка окремо, суд вважає, показання свідків належним та допустити у частині обвинувачення тільки підтверджуючими сам факт вчинення кримінального правопорушення, відносно потерпілої ОСОБА_6 . Свідки не були очевидцями події, ім. стало відомо про злочин від потерпілої і вони свідчать про наслідки, які виникли від дій особи, яка вчинила грабіж та від дій самої потерпілої, що відбувалися з нею та з обвинуваченим ОСОБА_3 потім.

Суд встановив, що ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 ,не були безпосереднім свідками вчинення злочину, а тому їх покази не можуть беззаперечними доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України .

Суд, даючи оцінку показам свідка ОСОБА_19 , про те,що він був очевидцем злочину та впізнав ОСОБА_11 , як особу, що вчинила грабіж ОСОБА_6 вважає, що впізнання ним обвинуваченого у судовому засіданні, як особи, що вчинила злочин відносно ОСОБА_6 є хибним та таким що не узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка не повідомляла суд у своїх показаннях, що під час вчинення грабежу до неї будь хто підходив, або хтось би гнався за особою, що зірвала ланцюжок. Свідок не повідомив обставин, при яких він звернув увагу на оголошення в газеті, не вказав її назву та дату виходу. Таким чином суд вважає показання свідка не достатніми для беззаперечного ствердження того, що він бачив, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення.

Даючи оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_3 , який зазначає, що даного злочину він не вчинював, а працював, то суд вважає, що хибність таких показань повинна бути спростована стороною обвинувачення, беззаперечними та належними доказами, які прокурор суду не надав.

Показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , які підтверджують що ОСОБА_3 28.03.2014 р., працював з ними в той день і не міг вчинити даний злочин, суд вважає, що покази зазначених свідків не можуть бути покладені на підтвердження саме винуватості обвинуваченого, а свідчать про наявність дружніх стосунків з обвинуваченим.

Суд критично ставиться до показів потерпілої ОСОБА_6 наданих в судовому засіданніта підтвердженими при проведенні слідчого експерименту під час досудового розслідування за її участі, стосовного того, що саме ОСОБА_3 вчинив злочин проти неї, так якнаслідком проведення слідчого експерименту було ствердження механізму нападу особи на потерпілу ОСОБА_6 .

До показань потерпілої ОСОБА_6 про те, що вона впізнала через деякий час, після нападу на неї, ОСОБА_3 , суд ставиться критично та вважає їх не беззаперечними. Так під час допиту потерпіла ОСОБА_6 не вказала беззаперечно на будь-які зовнішні ознаки, по яким би вона впізнала б особу, що на неї напала. Але в подальшому, починаючи з 2014 р. при проведенні досудового розслідування, та в суді вона вже стверджувала, що нападником був ОСОБА_3 , не вказуючи по яким ознака, враховуючи, що з її слів нападник був у темній одежі, а на голові був капюшон, вона так беззаперечно стверджує, що це був ОСОБА_3 .

Зустрівши ОСОБА_3 у своєму дворі, вона повідомила до поліції, де в ході досудового розслідування слідчим їй вже було показано ОСОБА_3 на фото, при цьому до такої слідчої дії ОСОБА_6 вже спілкувалася особисто з ОСОБА_3 . Таким чином суд вважає, що показання ОСОБА_6 про те, що нападником був ОСОБА_3 надані під впливом різних подій та слідчих дій, що змогли вплинути на об`єктивність та неупередженість потерпілої ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд, дослідивши протоколи пред`явлення особи для впізнання, згідно яких, потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 впізнали на фотознімках ОСОБА_3 визнає ці докази недопустимими, так як вони отримані в порушення вимог ч. 2 ст. 228 КПК України яка вимагає, що особа, яка підлягає впізнанню, не повинна мати різких відмінностей у одязі. Як видно на ОСОБА_23 єдиний зображений у білій майці, в той час як всі інші особи у чорних светрах, що різко відрізняє фотографію ОСОБА_3 від інших трьох осіб зображених на фотографіях. Крім того у протоколах впізнання особи, вказано, що ОСОБА_12 та ОСОБА_6 впізнали ОСОБА_3 , але не вказано у зв`язку з чим проводилося впізнання та не вказано, що вони впізнали ОСОБА_3 , як особу, що напала на ОСОБА_6 . Будь які пояснення щодо ОСОБА_3 , його процесуального статусу у протоколі відсутні.

Таким чином суд дійшов висновку, що належних та беззаперечних доказів, що давали б суду право та обов`язок визнати винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

В зв`язку з наведеним, цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13367 грн. 60 коп. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн. підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати ОСОБА_3 невинуватиму вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати його у зв`язку з не доведенням вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13367 грн. 60 коп. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн. залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копії вироку видати негайно, після проголошення вироку, обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1