Провадження №1-кп/303/397/23
Справа №303/4745/23
Номер рядка статистичного звіту-387
ВИРОК

Іменем України

02 листопада 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево кримінальне провадження №0000005 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ), з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця (за контрактом), раніше не судимого, громадянина України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 КК України;

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог статей 17,65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11,16,127-130,199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного стану 02 лютого 2023 року о 09 годині 00 хвилин не прибув вчасно, в умовах воєнного стану, до підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та був відсутній без поважних причин на військовій службі по 26 квітня 2023 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходження військової служби.

Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 5 статті 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. Пояснив, що є військовослужбовцем за контрактом. Проходив лікування за наслідками отриманої 25 лютого 2022 року травми (розтрощено І-П-Ш пальці лівої стопи) та був зарахований у січні 2023 року до списків резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Протягом двох тижнів він приходив на службу, брав звільнення і знаходився вдома.

Обвинувачений ствердив, що 16 лютого 2023 року не прийшов на ранкове шикування, неодноразово повідомляв, що за наслідком отриманої травми ноги, не може пересуватись. Незважаючи на те, що лікарською комісією його визнано придатним до військової служби, він свідомо відмовився від проходження служби.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснив, що з березня 2022 року призваний по мобілізації, обіймає посаду командира взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 з 25 квітня 2022 року. Під час ранкового шикування 02 лютого 2023 року о 09 годині виявлено відсутність обвинуваченого, який самостійно, без дозволу командира залишив місце служби.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що знаходиться на військовій службі в запасній роті військової частини НОМЕР_1 , де проходять реабілітацію військовослужбовці після поранення. Підтвердив, що в лютому 2023 року обвинувачений не прибув на ранкове шикування, у зв`язку з чим він здійснив повідомлення про його відсутність.

Дослідженням документів, які надані суду сторонами кримінального провадження, а також оцінкою даних доказів на предмет належності та допустимості, судом встановлено наступне.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні внесені на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за №956 від 28 березня 2023 року.

За результатами службового розслідування складено 27 березня 2023 року акт, відповідно до якого рекомендовано за порушення статей 6,11,12,16,30,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення стосовно солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 та повідомити про вчинення кримінального правопорушення.

Дослідженим у судовому засіданні наказом командира військової частини НОМЕР_1 №96 від 27 березня 2023 року підтверджується, факт завершення службового розслідування по факту самовільного залишення обвинуваченим військової частини.

Згідно з довідкою про обставини травми, отриманої обвинуваченим за №734 від 22 червня 2022 року ОСОБА_3 25 лютого 2022 року о 22 голині 25 хвилин поблизу населеного пункту Новотошівка на території Луганської області безпосередньої участі у бойових діях, під час різкого маневру гусеничної техніки БМП-2 отримав розтрощені рани 1-П-Ш пальців лівої стопи, травматична ампутація на рівні середньої фаланги П пальця. 11 липня 2022 року лікарською комісією визнаний придатним до військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 06 січня 2023 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини з 06 січня 2023 року та визначено грошове забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 16 лютого 2023 року солдата ОСОБА_3 визнано таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та увільнено від займаної посади.

Слід зазначити, що наданою суду медичною характеристикою від 21 лютого 2023 року обвинувачений за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за амбулаторною медичною допомогою не звертався.

Довідкою військово-лікарської комісії від 17 травня 2023 року №1610/3034 підтверджується, що за результатами отриманого поранення обвинувачений перебував на лікуванні, він є придатним до служби.

Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження на всіх стадіях процесу судом не виявлено, клопотань щодо визнання доказів неналежними та недопустимими сторонами кримінального провадження не заявлено.

Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду з огляду на таке.

Згідно зі статтею 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини справи, при яких обвинувачений з метою ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного стану 02 лютого 2023 року о 09 годині 00 хвилин не прибув у пункт дислокації запасної роти військової частини НОМЕР_1 та був відсутній без поважних причин.

Указом Президента України від 24 лютого 202 року №64/2022 введено воєнний стан в Україні, строк дії якого станом на 02 лютого 2023 року тривав, тому інкриміноване кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ознакою вчинення в умовах воєнного стану.

Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено що військовослужбовці виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Доведеною є вина ОСОБА_3 показаннями, допитаних у судовому засіданні, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили факт відсутності обвинуваченогоу лютому 2023 року у пункті дислокації запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Дослідженими в судовому засіданні результатами службової перевірки довідкою про самовільне залишення військової частини, актом службового розслідування витягами з наказів військової частини № НОМЕР_2 від 06 січня 2023 року та №46 від 16 лютого 2023 року підтверджується нез`явлення ОСОБА_3 на військову службу без поважних причин. Довідкою військово-лікарської комісії підтверджується, що обвинувачений перебував на лікуванні, є придатним до служби.

Перебуваючи на військовій службі ОСОБА_3 повинен був сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Таким чином, суд вважає що стороною обвинувачення доведено що ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно на службу, без поважних причин.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 5 статті 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану.

Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого підтверджується, що останній раніше не судимий, нагороджений медаллю «Захисник вітчизни», довідками від 22 червня 2022 року та 11 липня 2022 року підтверджується що обвинувачений отримав 25 лютого 2022 року поранення у зоні бойових дій.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за частиною 5 статті 407 КК України у виді позбавлення волі.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не заперечуючи проти запропонованої прокурором міри покарання, просив суд його суворо не карати.

Захисник просив призначити покарання із застосуванням статей 75,76 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується статтями 65-67 КК України.

Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те що вчинене ним кримінальне правопорушення в силу статті 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно з досудовою доповіддю, складеною Ужгородським районним сектором №2 Філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначено як середній, підстави для застосування статті 75 КК України відсутні.

Необґрунтованою слід вважати позицію сторони захисту щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, так як станом на дату вчинення кримінального правопорушення стаття 75 КК України передбачає якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 КК України, що фактично виключає можливість застосувати стосовно нього вимог статті 75 КК України (в редакції станом на день вчинення кримінального правопорушення).

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, визнання ним вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, суд вважає за можливе у даному випадку призначити йому мінімальне за видом та розміром покарання, передбачене санкцією частини 5 статті 407 КК України.

Вирішення цивільного позову та мотиви інших рішень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

ОСОБА_3 призначити за частиною 5 статті 407 КК України, покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуюча ОСОБА_8