Справа № 333/5639/23
Провадження № 1-кп/333/683/23
ВИРОК

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0000696, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 травня 2023 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

29.04.2023 року, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, та від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ), з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким не поміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні супермаркету «Варус», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, буд. 10-а, намагався викрасти з торгових стелажів майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: упаковку розчинної кави «Jacobs Monarch», вагою 20 г+30 г безкоштовно, вартістю 269 грн. 60 коп., без урахування ПДВ, пляшку червоного напівсолодкого вина «Кіндзмараулі Марані», об`ємом 0,75 л, вартістю 300,00 грн., без урахування ПДВ, а всього майна на загальну суму 569 грн. 60 коп., без урахування ПДВ.

Після чого, ОСОБА_3 намагався покинути місця злочину, але був зупинений працівниками охорони, тим самим не довів свого злочинного умислу до кінця, з причин, які не залежали від його волі, намагаючись спричинити своїми умисними діями ТОВ «Омега» майнову шкоду на зазначену суму.

2. Позиція обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, та підтвердив суду, що вчинив кримінальне правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставинах. Не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дати, часу, місця вчинення епізоду злочинної діяльності, майна, яким намагався заволодіти, правової кваліфікації свого діяння. Зазначив, що 29.04.2023 року, приблизно о 12 годині, він зайшов до супермаркета «Варус», який розташований в Комунарскому районі м. Запоріжжя. В торговому залі він взяв пачку кави та пляшку червоного вина та тримаючи їх у руках, намагався пройти крізь касову зону, не сплативши за товар, але був затриманий працівниками охорони магазину. Майно було у нього вилучено та повернуто супермаркету. У скоєному щиро кається.

Представник потерпілого ТОВ «Омега» ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надіслав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд, на підставі положень статті 325 КПК України, вирішує проводити судовий розгляд без участі представника потерпілого.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» визначено, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) «Девеер проти Бельгії» (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відтак, за погодженням з усіма учасниками судового провадження, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів, що були оголошені стороною обвинувачення в судовому засіданні.

4. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Під час допиту обвинувачений не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, і беззаперечно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

5. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині та дії ОСОБА_3 кваліфікує як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, тобто за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

7. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, його стан здоров`я на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, проте з 2022 року неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом, в останнє 16.05.2023 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, на даний час під клінічним наглядом на замісній терапії, соціальні зв`язки неодружений, неповнолітніх або малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований.

У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК України, оскільки застосування звільнення від покарання з випробуванням потребує врахування і оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, повністю визнав свою вину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також з огляду на обставини, які суттєво пом`якшують покарання (щире каяття, ставлення обвинуваченого до скоєного, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію представника потерпілого, який не наполягав на призначенні ОСОБА_3 покарання, яке він має відбувати реально, з урахуванням вимог ст. 75 КК України суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і звільнення його від покарання з випробуванням, що є необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, а також відповідає принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відсутні.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69 чи 69-1 КК України суд не вбачає.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід обвинуваченому у даному кримінальному провадженні не обирався. Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 56, 65-67, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, ст. ст. 100, 214, 318, 322, ч. 3 ст. 349, 368, 371, ч. 2, 3 ст. 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі:

-диск для лазерних систем зчитування марки «НР», формату DVD-R, об`ємом пам`яті на 4,7 ГБ, сірого кольору, що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в останньому;

-упаковку розчинної кави «Jacobs Monarch», вагою 20 г+30 г безкоштовно, пляшку червоного напівсолодкого вина « ОСОБА_7 », об`ємом 0,75 л, передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_6 залишити останньому за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1