УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області

ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника сектору дізнання Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000031 від 22.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ

22 січня 2024 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшло вищезазначене клопотання начальника сектору дізнання Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, яке він обґрунтовує тим, що 21.01.2024 року під час проходження прикордонного контролю на пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг», що знаходиться на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав на паспортний контроль тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії, з ознаками підроблення.

22 січня 2024 року за даним фактом СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 з попередньою кваліфікацією за ч.4 ст. 358 КК України.

21 січня 2024 року, під час огляд місця події у ОСОБА_4 , було вилучено: автомобіль марки «Mercedes-benz GL500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 14.08.2023 та довідка ВЛК №153 від 14.08.2023 видані на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro max» імей: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Згідно ч.7 ст.237 КПК України, вилучені речі вважається тимчасово вилученим майном.

Дізнавач вважає, що вилучені в ході огляду предмети є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98 КПК України.

Таким чином, вилучені автомобіль марки «Mercedes-benz GL500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 14.08.2023 та довідка ВЛК №153 від 14.08.2023 видані на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro max» імей: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, оскільки має значення речового доказу для кримінального провадження. В іншому ж випадку, вказані речі, які є речовим доказом у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню, а тому сліди злочину на них можуть бути знищені.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності.

Власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явилися, просили розглянути клопотання за їх відсутності. Заперечували проти накладення арешту на автомобіль та мобільний телефон.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши долучені до клопотання документи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.2 ст.131, ч.1 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема : правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 14.08.2023 та довідку ВЛК №153 від 14.08.2023, видані на ім`я ОСОБА_4 , з метою їх збереження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що ці документи є доказом кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, не можливо зробити висновок, яким чином зазначені у клопотанні мобільний телефон та автомобіль можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Жодних доказів на те, що вилучені у ОСОБА_4 мобільний телефон та автомобіль відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, начальником СД ОСОБА_3 не надано.

З урахуванням наведеного слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання в цій частині.

Керуючись ст.ст.170-174 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника сектору дізнання Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000031 від 22.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 14.08.2023 та довідку ВЛК №153 від 14.08.2023, видані на ім`я ОСОБА_4 , шляхом заборони розпоряджатися та користуватися цим майном.

В іншій частині клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-benz GL500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro max» імей: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 - відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити дізнавачу та власникам майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1