Житомирський апеляційний суд
Справа №283/912/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.111-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 18.04.2023,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах державної влади та місцевого самоврядування, будь яких державних структурах та організаціях строком на 10 (десять) років.

Речові докази: DVD-R диски, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 28.06.1996 Верховною Радою України прийнято Основний Закон України - Конституцію України.

Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) в.путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.гі. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення,та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Збройна агресія рф продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Після початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації 24.02.2022 до держави України, громадянин України - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.03.2022 року близько 13 години, перебуваючи в публічному місці, по АДРЕСА_1 , у присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , голосно (емоційно) виражався та публічно заперечував здійснення збройної агресії (війни російської федерації проти України), зокрема зазначив, що ніякої війни між Україною та російською федерацією немає, а лише спеціальна військова операція, обстріли на території України здійснюють військовослужбовці Збройних Сил України, а не збройні сили російської федерації, а також закликав до підтримки рішень та дій держави - агресора (російської федерації), а саме: що найближчим часом українську владу замінить російська влада, яка скрізь наведе порядок.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано судом за ч.1 ст. 111-1 КК України, як умисні дії, які виразилися у публічних запереченнях громадянином України здійснення збройної агресії проти України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Малинського районного суду Житомирської області від 18.04.2023 року скасувати, кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок суду про винуватість ОСОБА_8 зроблено лише на підставі суперечливих показів осіб, які є між собою знайомими, однак з якими обвинувачений не знайомий та ніколи не спілкувався, окрім свідка ОСОБА_10 , з яким тривалий час існують неприязні відносини. Зазначає, що показання свідків не узгоджуються між собою в деталях щодо дати і часу, тривалості події, не відповідають письмовим доказам, які були надані суду. Вказує, що у вироку не обґрунтовано, чому суд віддав перевагу саме показанням свідків, а не показанням обвинуваченого, які дослідженими доказами не спростовані. Звертає увагу, що суд не взяв до уваги характеристику обвинуваченого, який під час проведення АТО зробив свій вибір на користь України та разом з членами сім`ї повернувся проживати в село, в якому народився, позитивно характеризується, не судимий, пенсіонер за віком, має багато заохочень за сумлінну працю, в той час як про свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не відомо нічого. Вказує, що вони не місцеві мешканці, ніде не працюють, не відомо чи притягувались до кримінальної відповідальності. Мотивує свої вимоги тим, що проведені слідчі експерименти є недопустимими доказами, так як не відповідають вимогам ст.240 КК України та є лише допитом свідків з фіксацією на відеокамеру. Крім того, захисник звертає увагу на те, що досліджені судом матеріали кримінального провадження викликають сумнів у правомірності проведення досудового розслідування та фальсифікацію процесуальних документів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , а вирок Малинського районного суду від 18.04.2023 року залишити без змін. Вказує, що свідки у судовому засіданні чітко свідчили про подію, яка відбулася саме 20.03.2023 року, що узгоджується із дослідженими матеріалами кримінального провадження, аналогічно і час близько 13 години 20.03.2023 року, при цьому встановити принципову розбіжність у часі не можливо, оскільки подія відбулась в обідній час де й встановлено, що це саме близько 13 години. Зазначає, що надавати особисту характеристику свідкам виходить за межі кримінального провадження та в жодному разі не має змістовного значення на надання свідками своїх же свідчень. Крім того, вказує, що суд вмотивовано надав обґрунтування на позицію захисника про недопустимість протоколів слідчих експериментів, а тому доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , яка просила подану апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого слід відмовити з таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та заперечив вчинення ним дій, які інкримінуються стороною обвинувачення. Дав показання, що народився та наразі проживає в с.Владівка Малинського району, раніше проживав в м.Первомайськ Луганської області. З 24.02.2022 року нікуди не виходив, не спілкувався з свідками, того, що йому інкримінують не казав. З свідком ОСОБА_10 , його сусідом, був раніше конфлікт. Вважає, що у свідків неприязне відношення до нього. Вперше працівники служби безпеки приїхали в квітні, перевірили ноутбук, оглянули будинок, він давав пояснення, працівники служби безпеки між собою проговорили, що це хибний виклик. В травні був обшук, який фіксували на відеокамеру. В березні також нікуди не ходив, свідків не зустрічав. Вважає, що свідків підкупили.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого як недостовірні, виходячи з наступного.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 який в суді першої інстанції повідомив, що з ОСОБА_8 проживають в одному селі, є сусідами. 20.03.2022 року він разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 спілкувались біля магазину в центрі села, до них підійшов ОСОБА_8 , почав емоційно виражатися та публічно заперечувати воєнні дії російської федерації проти України, казав, що ніякої війни між Україною та російською федерацією немає, а лише спеціальна військова операція, обстріли на території України здійснюють військовослужбовці Збройних Сил України, а не збройні сили російської федерації, закликав до підтримки дій російської федерації, переконував, що найближчим часом українську владу замінить російська влада, путін скрізь наведе порядок.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який надав показання, що знайомий з ОСОБА_8 , 20.03.2022 року, вдень були обстріли в місцевості, він з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , біля магазину зустріли ОСОБА_8 , який йшов їм на зустріч, привітались. ОСОБА_8 їм сказав, що це українці самі себе обстрілюють, ЗСУ по своїх стріляють, прийде ОСОБА_13 і наведе порядок. ОСОБА_8 був збуджений, емоційний, жестикулював, він намагався запевнити, що говорить правду, розмова тривала хвилин 30. Чи був ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння сказати не може, після розмови розійшлись, зателефонували в службу безпеки і повідомили про розмову. Свідок повідомив, що він проживає в м. Києві, приїхав на дачу і проживав у с.Владівка з сім`єю з кінця лютого, до початку війни приїздив в село часто, декілька разів спілкувався з ОСОБА_8 , вітались. Свідок перебував в територіальній обороні. ОСОБА_10 , в цей же день коли відбулась розмова, зателефонував та повідомив СБУ, працівники СБУ приїхали в село, вони спілкувались з працівниками СБУ, покази оформляли протокольно працівниками прокуратури та СБУ. Зафіксовані покази він перечитував і підписував особисто. В центрі села під час спілкування було ще декілька чоловіків. Війну ОСОБА_8 називав спецоперацією, казав що прийде ОСОБА_13 і наведе порядок, що вони в свій час посиділи в підвалі, а тепер нам прийдеться посидіти, заперечував що йде війна, переконував що росія не воює проти України. Спілкувався ОСОБА_8 суржиком і російською мовою. Свідок сказав йому, що він каже не правду, вони пояснювали йому, що росія прийшла з війною в Україну.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що 20.03.2022 року в центрі села Владівка, близько першої години дня, він з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 стояли та спілкувались, підійшов ОСОБА_8 , між ними відбулась розмова. ОСОБА_8 казав речі неприпустимі, а саме що в 2014 році їх бомбили, зараз ваша черга, що не війна йде, а спецоперація, казав що бомблять українців українці, а не росіяни. Пояснив, що він з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були на чергуванні, відбувались бойові дії. ОСОБА_8 був емоційним, жестикулював, намагався переконати присутніх в своїх словах, ознак сп`яніння у ОСОБА_8 не було. ОСОБА_10 і ОСОБА_11 були поруч, спілкувались, це відбувалось в центрі села Владівка на вул. Шевченка. Окрім них, чи хтось ще підходив не пам`ятає. Раніше він з ОСОБА_8 спілкувався і чув від останнього аналогічні вислови. Після події сповіщено було СБУ, давали їм свідчення, проводився слідчий експеримент. Того дня розмова тривала до 10 хвилин, інших людей поблизу не було.

Будь-яких підстав вважати, що свідчення вказаних свідків є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції, немає, оскільки вони загалом є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, а саме:

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.05.2022 року, за участю свідка ОСОБА_11 , з якого вбачається, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 розповів та показав, що десь 20.03.2022 року, близько 13 години, він разом зі своїми знайомими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 знаходились на вул.Шевченка в с.Владівка Коростенського району Житомирської області, в цей момент до них підійшов ОСОБА_16 та між ними зав`язалась розмова з приводу війни, що відбувається на Україні, ОСОБА_17 став заперечувати війну та стверджував, що ніякої війни немає між Україною та росією, а лише спеціальна операція яку здійснює росія на території України, доводив, що це не росія стріляє по наших містах, а військові ЗСУ стріляють по наших містах. Також говорив, що прийдуть їхні і наведуть тут порядок (а.п.54,55);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.05.2022 року, за участю свідка ОСОБА_9 , в ході проведення якого свідок ОСОБА_9 розповів та вказав, що десь 20.03.2022 року, близько 13 години, він разом зі своїми знайомими ОСОБА_14 та ОСОБА_18 перебували в с.Владівка Коростенського району Житомирської області, в цей момент до них підійшов ОСОБА_16 та між ними зав`язалась розмова з приводу війни, що зараз відбувається в Україні, зі слів свідка, ОСОБА_16 став заперечувати про дану війну, говорив та стверджував, що ніякої війни немає між Україною та російською федерацією, а лише спеціальна операція яку проводить росія на території України. Також ОСОБА_16 стверджував, що скоро в селі Владівка зміниться влада та буде проросійська, також говорив, що нібито вони з сім`єю сиділи в підвалах в Луганській області, треба щоб і ми прожили і відчули на собі (а.п.69,70);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.05.2022 року, за участі свідка ОСОБА_10 , який під час слідчого експерименту розповів та вказав, що десь 20.03.2022 року, близько 13 години він разом зі своїми знайомими ОСОБА_18 та ОСОБА_15 перебували в с.Владівка Коростенського району Житомирської області, до них підійшов ОСОБА_16 та між ними зав`язалась розмова з приводу війни, що зараз відбувається в Україні, ОСОБА_16 почав стверджувати, що ніякої війни не має між Україною та російською федерацією, що це лише спеціальна операція на території України, яку проводить російська федерація, також ОСОБА_16 стверджував, що обстріли здійснюють на території України військовослужбовці ЗСУ, а не російська федерація, що він колись сидів у підвалах тепер і їх черга, розповідав, що скоро зміниться влада в селі (а.п.74,75).

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи захисника обвинуваченого про те, що викладені у вироку обставини, не відповідають фактичним обставинам справи та що районним судом в ході судового розгляду справи не було здобуто належних та допустимих доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зібрані у справі докази, на які послався суд у вироку, повністю узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що 20.03.2022 року близько 13 години перебуваючи в публічному місці, по АДРЕСА_1 , у присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , голосно (емоційно) виражався та публічно заперечував здійснення збройної агресії (війни російської федерації проти України, зокрема зазначив, що ніякої війни між Україною та російською федерацією немає, а лише спеціальна військова операція, обстріли на території України здійснюють військовослужбовці Збройних Сил України, а не збройні сили російської федерації, а також закликав до підтримки рішень та дій держави - агресора (російської федерації), а саме: що найближчим часом українську владу замінить російська влада, яка скрізь наведе порядок.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі захисником на те, що в ході судового розгляду не встановлено дату та час вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі твердження повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також даними слідчих експериментів, згідно з яких свідки чітко повідомили, що подія мала місце 20.03.2022 року близько 13 години.

Колегія суддів не вбачає суттєвої розбіжності у часі (13 год, 12-14 год., 12-13 год), повідомленому кожним із свідків, який не відрізняється від встановленого судом. Більше того, колегія суддів зазначає, що в судовому рішенні мають бути вказані ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для висновку щодо винуватості особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, і для його правильної кваліфікації.

Незначні суперечності щодо тривалості розмови обвинуваченого із вказаними свідками, на думку апеляційного суду, зумовлені особистим сприйняттям вказаними свідками події та жодних чином не впливають на висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дати і часу вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не встановлено того, що свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, обмовили ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки їхні показання є послідовними та узгоджуються з іншими здобутими у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, з чим погоджується і колегія суддів.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції також не встановлено мотивів для обмови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були очевидцем події, обвинуваченого ОСОБА_8 . Таких мотивів не встановлено і в ході апеляційного розгляду та не наведено захисником у поданій апеляційній скарзі.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання захисника на її суб`єктивну характеристику свідків, намагання висвітлити їх з негативної сторони, оскільки ці доводи не стосуються суті даного кримінального провадження, виходять за межі судового розгляду, та, відповідно, не є обставинами які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.91 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.

Незгода захисника обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Були предметом дослідження суду першої інстанції і визнані такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження, твердження захисника про недопустимість слідчих експериментів від 22.05.2022 року за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з тих підстав, що вказана слідча дія не містить ознак відтворення, а є лише допитом свідків з фіксацією на відеокамеру.

На переконання апеляційного суду, висновки суду щодо відсутності підстав для визнання недопустимими доказами даних протоколів слідчих експериментів є вмотивованими, узгоджуються із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 року у справі №740/3597/17, на який звертає увагу захисник в поданій апеляційній скарзі та який враховується апеляційним судом при оцінці оскаржуваних доказів.

Колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчих експериментів від 22.05.2022 року за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст.104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст.223, 240 КПК України. Відтак, підстав для визнання відомостей, відображених у вказаних процесуальних документах, недопустимими, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Неспроможними колегія суддів визнає і апеляційні доводи захисника про здійснення досудового розслідування в порушення вимог ст.214 КПК України, у зв`язку із тим, що на момент внесення відомостей в ЄРДР, в них уже містилася інформація про прізвище слідчих/дізнавача, а також прокурора.

Зокрема, поза увагою захисника лишилися норми розділу 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2019 року, згідно з якими витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування.

Виходячи з витягу з ЄРДР (а.п.52) вбачається, що інформація, яка міститься в ньому щодо слідчих/дізнавачів, а також прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво відображена на дату формування самого витягу, а саме станом на 29.04.2022 року, що спростовує доводи захисника, що на момент внесення відомостей в ЄРДР 25.04.2022 о 20:45:39 в ньому вже були зазначені прізвища вказаних посадових осіб.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ЄРДР не є системою прийняття рішень, а є лише системою для відображення рішень в електронній системі. Тобто юридичним документом є не інформація з ЄРДР, а процесуальні документи, які прийняті у встановленому КПК України порядку, зокрема постанови про створення групи дізнавачів та прокурорів, наявність яких в матеріалах кримінального провадження стороною захисту не оскаржується.

Враховуючи викладене, стороною обвинувачення дотримано визначену ст.214 КПК процедуру початку досудового розслідування і його проведення, що, у свою чергу, нівелює доводи захисника ОСОБА_7 про незаконність проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, фальсифікацію процесуальних документів та отримання під час досудового розслідування доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість висновків суду першої інстанції апеляційна скарга сторони захисту не містить.

За встановлених обставин, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції та доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому проступку, натомість, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України суд апеляційної інстанції визнає такими, що не відповідають дійсності, повністю спростованими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 18.04.2023 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :