У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/12206/23

№ 1-кп/183/1132/24

14 лютого 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001408 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красноармійськ Донецької області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, судимого:

-13.04.2018 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи своє клопотання тим, що ризики передбачені ч. 1. ( п.п. 1, 3, 4, 5) ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання існують і на цей час.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження дії застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду.

ОСОБА_3 , усвідомлюючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення і наступного можливого покарання у вигляді від 5 до 12 років позбавлення волі, може умисно ухилятися від явки до суду, чим може перешкоджати швидкому та повному розгляду справи.

Так, ОСОБА_3 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати його та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від суду.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі, знищити не вилучені матеріали, речові докази.

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_3 , під час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, свідчать про наявність ризику повторного вчинення кримінальних інших правопорушень в т.ч. проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення)

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи з імперативної вимоги ч.8 ст. 176 КПК України, згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, та наявність доведених стороною обвинувачення ризиків, враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим.

Отже, враховуючи всі обставини по справі, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314, 331КПК України, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 квітня 2024 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1