ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2191/21 Номер провадження 11-кп/814/774/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000049за апеляційною скаргою прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та зареєстрована у АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, вдова, маюча неповнолітню дитину,

визнана винуватою та засуджена за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що вона 24 березня 2021 рокублизько 02 год., працюючи у ФОП ОСОБА_10 продавцем у квітковому магазині за адресою: АДРЕСА_2 , в нічну зміну, таємно, шляхом вільного доступу, викрала грошові кошти в сумі 3500 грн., а також м`яку іграшку, внаслідок чого заподіяла потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3849 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України на 200 годин громадських робіт.

При цьому зазначає, що місцевим судом в мотивувальній частині вироку хоча і зазначено, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, проте всупереч приписам ч.3 ст.61 КК України призначено покарання у виді обмеження волі, яке не може бути застосоване до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який прохав змінити вирок суду і задовольнити апеляційну скаргу шляхом постановлення ухвали, а не нового вироку, пояснення захисника, який вважав за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК України, у виді штрафу в мінімальному розмірі, міркування обвинуваченої, яка погодилась із захисником, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.1 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Разом з тим, призначаючи покарання, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та порушив правила призначення покарання, про що обґрунтовано наголошує прокурор в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з приписами ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 має доньку - ОСОБА_11 , 2020 року народження. Про наявність у обвинуваченої малолітньої дитини зазначив і суд в мотивувальній частині вироку.

За таких обставин призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі є неприпустимим.

Разом з тим, доводи прокурора про можливість засудження ОСОБА_8 в даному випадку апеляційним судом до покарання у виді громадських робіт суперечать приписам закону.

Так, окрім обмеження волі, санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачено такі види покарання як штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, виправні роботи на строк до двох років, арешт на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років.

Прокурор в апеляційній скарзі прохає скасувати вирок суду стосовно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, проте не зазначає про м`якість призначеного покарання.

З огляду на те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з випробуванням, призначення їй реального покарання у виді громадських робіт погіршуватиме становище обвинуваченої з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 грудня 2021 року у справі №617/775/20 дійшла висновку, що зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Адже, звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер: призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Упродовж цього строку засуджений піддається заходам системного контролю за його поведінкою, які становлять втручання держави у сферу приватного життя людини і передбачають низку обмежень її особистих прав. Правовим наслідком невиконання відповідних обов`язків згідно із ч. 2 ст. 78 КК України є направлення особи судом для відбування призначеного покарання.

Натомість покарання у виді штрафу вичерпується необхідністю сплати грошового стягнення і не передбачає покладення на засудженого будь-яких додаткових обов`язків, заборон чи обмежень. Та обставина, що виконання стягнення шляхом одноразового платежу в окремих випадках може становити для особи значний матеріальний тягар, компенсується нормативно закріпленим обов`язком суду дослідити майновий стан винного та можливістю розстрочення виплати штрафу (ч. 4 ст. 53 КК України).

Водночас, у цій постанові не було сформульовано правову позицію про те, що в такому випадку призначення засудженій особі інших, більш м`яких відповідно до ст.51 КК України видів покарань та передбачених санкцією інкримінованого правопорушення у виді громадських, виправних робіт або арешту, які необхідно відбувати реально, буде покращувати її становище у порівнянні зі звільненням від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини провадження, його наслідки, всі дані про особу обвинуваченої, яка на підставі ст.89 КК України є такою, що не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, має малолітню дитину, а також обставини, що пом`якшують покарання (визнання вини, щире каяття), колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_8 покарання у виді мінімального штрафу, передбаченого в даному випадку кримінальним законом.

Оскільки призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не є ані «застосуванням більш суворого покарання», ані «неправильним звільненням від відбування покарання» чи «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні кримінального закону, таке рішення не вимагає у відповідності до ст.420 КПК України скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку і має бути постановлене у формі ухвали.

Отже, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України, визначивши його у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4