Справа № 716/1832/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000971 від 17.03.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, раніше судимого:

вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.03.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 роки позбавлення волі із призначенням 1 року іспитового строку;

вироком Заставніського районного суду Чернівецької області від 29.11.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 роки та 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2023 біля 21.15 годин ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, який був введений із 05 год 30 хв 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» строком на 30 діб, та який продовжений до цього часу, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою власного збагачення, проник через незачиненні вхідні двері до житлового будинку потерпілого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , звідки викрав: дорожню сумку із написом Bartuggi international the King of Excellence вартістю відповідно висновку експерта № СЕ-19/126-23/7277-ТВ - 180 грн. 83 коп.; металобрухт міді, загальною вагою 30 кг, вартістю відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-23/6874-ТВ 8000 грн.; 43 пляшки горілки ТМ «Nemiroff» найменування «Делікт м`яка» об`ємом 0,5 л., вартістю відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-23/7134-ТВ 5744 грн 80 коп.

Загальна вартість викраденого становить 13925 грн 63 коп. після скоєння своїх протиправних діянь ОСОБА_4 покинув місце скоєння крадіжки та розпорядився викраденим на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, визнав повністю, щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, просив суд розгляд справи провести за його відсутності. До обвинуваченого наявні претензій матеріального характеру, оскільки останній не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , прокурор не оспорюють фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст.185 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно абзацу 2 пункту 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь ДУ Центр Пробації філії державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області від 23.11.2023, із якої вбачається, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк неможливе, оскільки становить високу небезпеку для суспільства.

Ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації як високий. До факторів, які підвищують ризик скоєння повторного правопорушення відносяться: робота, стосунки в суспільстві, ставлення до правопорушень.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд відповідно до положень ст.ст. 65-67 КК України, враховує, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому бере до уваги фактичні обставини та характер злочинного діяння, вартість викраденого майна, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, чим активно сприяв розкриттю злочина, однак раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, завдану шкоду не відшкодував, позицію потерпілого, а також дані про особу ОСОБА_4 , а саме те, що обвинувачений має непогашену судимість, не працює, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно.

Отже, враховуючи відсутність саме міцних соціальних зв`язків ОСОБА_4 , встановлені органом пробації фактори, які підвищують ризик вчинення повторного правопорушення, а саме, робота та стосунки у суспільстві, не змінились з моменту вчинення злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливе без ізоляції його від суспільства, а покаранням, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкій ст. 185 ч. 4 КК України.

Також, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Суд вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_4 для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому не вбачає підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.

На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ними протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

27.09.2023 ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно ч. 5 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинувачений згідно даного вироку визнаний винним у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно даного вироку визнається винним у вчиненні тяжкого злочину, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, а також ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне змінити запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судові витрати згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню із ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі ст. ст. 12, 63, 65 - 66, 69, 185 КК України, керуючись ст. ст. 94, 100, 124, 183, 325, 349, 368-371, 373-376, 392-395, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Взяти під варту ОСОБА_4 в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня проголошення вироку та взяття ОСОБА_4 під варту.

Речові докази по справі, а саме:

Сейф пакет PSP 3225460 в якому знаходяться З картонні листи із надписом «12», «16», «15», які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів при відділенні поліції №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути потерпілому; Сейф пакет PSP 2307933 в якому знаходиться мобільний телефон «REDMI» червоного кольору та 31 ваучер для СІМ карт мобільного оператора «Київстар» які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів при відділенні поліції №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власнику; дорожню сумку із написом Bartuggi international the King of Excellence; металобрухт міді, загальною вагою 30 кг, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів при відділенні поліції №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власнику.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 кошти в сумі 4302 грн. на користь держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судової експертизи.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому, прокурору та адвокату.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1