Справа № 466/798/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1166/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за №000957 від 13 березня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2023 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2023 року у задоволенні клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком 60 (шістдесят) днів - з 03 листопада 2023 року до 01 січня 2024 року включно.

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Під час вирішення клопотань щодо доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, можливості зміни такого на більш м`який та домашній арешт, судом неодноразово досліджувалося як обґрунтованість підозри і обвинувачення, так і обґрунтованість ризиків, передбачених ст.177 КПК України. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі.

На дану ухвалу слідчого судді обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу; постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Свої апеляційні вимоги апелянт мотивує тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим. Прокурор не довів наявних ризиків та обставин, передбачених ст.177 КПК України. Зауважує, що протягом п`яти років прокуратура подає однотипні, на його думку, необґрунтовані клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Звертає увагу, що технічна фіксація судових засідань проводиться зі грубим порушенням вимог КПК або не відбувається зовсім. Вина його у цьому кримінальному провадженні недоведена.

Підкреслює, що він одружений, має трьох неповнолітніх дітей, має стійкі соціальні зв`язки та позитивно характеризується. Зазначає, що постійно з`являвся за викликом слідчого у статусі свідка у цьому кримінальному провадженні, а отже, відсутні підстави вважати, що він переховуватиметься від слідства чи суду при зміні запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційні доводи, вважає оскаржувану ухвалу законною та вмотивованою, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 01 січня 2024 року включно.

Колегія суддів приходить до висновку, що доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а тому доводи обвинуваченого з цього приводу є необґрунтованими.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України, колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

З врахуванням обставин вчинення злочину, того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою та відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що є достатнім та необхідним для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2023 року щодо відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: