Провадження № 1-кс/946/50/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2023 ОСОБА_3 надав до слідчого судді скаргу на бездіяльність прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та зобов`язання вчинити певні дії, а саме зобов`язати уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання його заяви за вих. №Х-675 від 15.12.2023 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 за ст. 384 КК України.

В судовому засіданні скаржник зазначив, що позбавлений можливості залучити перекладача. Він навчався в українській школі, однак всі предмети викладалися російською мовою. Без перекладача відмовляється надавати пояснення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Зазначив, що не вживалися заходи щодо залучення перекладача, так як він не є підозрюваним/обвинуваченим у цій справі. ОСОБА_3 отримав середню освіту із оцінкою «4» за українську мову. Дані не внесені до ЄРДР. Прокуратурою перенаправлено заяву ОСОБА_3 до Ізмаїльського РВП.

Вислухавши думку скаржника, прокурора, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_3 15.12.2023 з державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор" відправив до Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області звернення за вих. №Х-675 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 за ст. 384 КК України.

Станом на 16.01.2024 року слідчому судді не надано доказів того, що відомості за заявою ОСОБА_3 , яку він відправив до Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області 15.12.2023 з державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор" за вих. №Х-675, внесені до ЄРДР.

Пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України передбачені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України встановлені загальні засади кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься публічність. Згідно цього принципу, у відповідності до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Частиною 4 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно із ч. 1 розділу 3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 року унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України.

Таким чином, діючим законодавством не передбачено право прокурора, органу розслідування не вносити відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у разі отримання відповідної заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, у разі відповідності її необхідним вимогам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Зі змісту ст.307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищенаведеного та враховуючи, що відповідальна особа Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області після отримання заяви ОСОБА_3 від 15.12.2023, надісланої через державну установу "Ізмаїльський слідчий ізолятор" за вих. №Х-675 про те, що у діях свідка ОСОБА_5 у кримінальних провадженнях №0001147, №0000511 вбачаються ознаки злочинів, передбачених ст. 384 КК України, в порушення вимог ч.1 ст.214 КПК України не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя вважає, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в цій частині.

При цьому, з огляду на викладений у ст. 307 КПК України обсяг повноважень слідчого судді під час розгляду скарг, не підлягає задоволенню скарга в частині зобов`язання уповноважену особу Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого КК України, та, з огляду на те, що згідно ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. А отже, порушені права скаржника поновлюються зобов`язанням внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не потребується окрема вказівка щодо зобов`язання провести досудове розслідування.

Крім того, не підлягає задоволенню скарга в частині, зобов`язання внести відомості до ЄРДР із визначенням кваліфікації злочину саме за ст. 384 КК України, з огляду на те, що питання щодо кваліфікації дій особи за конкретною статтею Кримінального кодексу України належить до компетенції слідчого і не відноситься до повноважень слідчого судді.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

За змістом ст. 2 КПК, до завдань кримінального провадження віднесено, у тому числі забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З ч.ч. 1, 3 ст. 29 КПК випливає, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 КПК, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Крім того, відповідно до п/п. «е» п. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. №475/97-ВР, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.

У рішенні від 24.09.2002 по справі Кускані проти Сполученого Королівства (Cuscani v United Kingdom) Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що перш за все «суд повинен пересвідчитись в тому, що відсутність перекладача не перешкоджає заявнику брати повну участь у розв`язанні питання, яке для нього мало вирішальне значення».

Що стосується вимоги скаржника ОСОБА_3 щодо забезпечення йому в судове засідання перекладача з української мови, то слідчий суддя зазначає, що у цьому клопотанні відмовлено, оскільки під час здійснення судового розгляду відсутні жодні підстави вважати, що у ОСОБА_3 виникають труднощі у розумінні та спілкуванні державною мовою. Крім того, він є громадянином України, народився в Україні та з народження проживає в Україні, отримав загальну середню освіту у 2008 році, раніше він був судимим судами України. Вбачається, що ОСОБА_3 на достатньому рівні розуміє українську мову, давав чіткі та послідовні відповіді на питання, поставлені українською мовою, що розглядалися у цій та інших справах за його скаргами, інших справах, будь-яких труднощів в розумінні української мови у ОСОБА_3 немає, відсутні підстави вважати ОСОБА_3 таким, що не розуміє та недостатньо володіє українською мовою, а його позиція в цій частині є недобросовісною.

За побідних обставин такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 03.06.2021 у справі №761/7017/17.

Також слідчим суддею звертається увага на положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №401 «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги» (зі змінами), згідно якій Кабінетом Міністрів України погоджена пропозиція Міністерства юстиції щодо залучення центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги перекладача (сурдоперекладача) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги суб`єктам права на таку допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у разі, коли зазначені суб`єкти не володіють державною мовою та/або є глухими, німими або глухонімими.

Вказаною постановою також установлено, що перекладачі (сурдоперекладачі) залучаються для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі укладених договорів щодо надання послуг перекладу, у тому числі з фізичними особами підприємцями/юридичними особами, згідно з вимогами цивільного законодавства. А також внесені зміни до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 130, щодо оплати послуг таких перекладачів (сурдоперекладачів).

Тому у випадку необхідності для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги при наявності відповідних підстав може бути залучений перекладач відповідним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в порядку, встановленому зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №401 «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги».

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_3 виступає у статусі скаржника та не має статусу підозрюваного/обвинуваченого в рамках цієї скарги.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладеного у заяві ОСОБА_3 за вих. №Х-675 від 15.12.2023 та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 17.01.2024р. о 13:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1