Ширяївський районний суд Одеської області
05.10.2023 Справа №: 491/480/23 Провадження № 1-кп/518/72/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ширяєве кримінальне провадження №00001406 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, українця, громадянина України, освіти середньої, неодруженого, тимчасово непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12.02.2020 року Ананьївським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 1 КК України до громадських робіт на строк 100 годин; 15.12.2022 року Любашівським районним судом Одеської області за ст. 289 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 23.01.2023 року Любашівським районним судом Одеської області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців; 01.03.2023 року Любашівським районним судом Одеської області за ст. 125 ч. 2 КК України до громадських робіт на строк 200 годин, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2022 року біля 01 години 00 хвилин, в умовах воєнного стану, який введено на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 та продовженого відповідно до Указів Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 (затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ), № 259/2022 від 18.04.2022 (затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ), № 341/2022 від 17.05.2022 (затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ), № 573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ), № 757/2022 від 07.11.2022 (затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738- IX), ОСОБА_4 , виносячи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення б/в акумуляторної батареї «Mutlu12 V 100 Ah950А», сірого кольору з двома б/в клемами, які були встановленні на автомобілі марки ЗИЛ-ММЗ, синього кольору, з державним знаком НОМЕР_1 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , вчинив повторно злочин.

Так, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, в цей же день та час, ОСОБА_6 , діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу пройшов на територіюдомоволодіння, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де підійшов до автомобіля марки ЗИЛ-ММЗ, синього кольору, з державним знаком НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , звідки умисно, з корисливих мотивів, з метою використання у власних цілях, викрав б/в акумуляторну батарею марки «Mutlu 12 V 100 Ah 950А», сірого кольору, вартістю 3743 гривні 00 копійок з двома комплектом б/в клем, вартістю 45 гривень 00 копійок, що належить ОСОБА_5 .

Викраденим ОСОБА_6 розпорядився на свій власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3788 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтвердив обставини обвинувачення та визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкриміновано органом досудового розслідування, шкодує за вчинене.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а наслідки позбавлення права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку їм зрозумілі, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд, дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_7 орган пробаціїна підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, вважає, що виправлення цієї особи неможливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, при визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його характер та наслідки, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який схильний до вчинення корисливих злочинів, небажання його ставати на шлях виправлення, спосіб життя (не працюючий, раніше судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка виражає неприйнятні соціальні зв`язки, висновок органу пробації, думку прокурора про доцільність призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення а саме: його класифікацію заступенем тяжкості, передбачену ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України, з визначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці.

Суд також враховує,що вироком Любашівського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на строк 2 роки 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, вироком Любашівського районного суду Одеської області від 01 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, покарання не відбуте.

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24жовтня 2003року «Про практику призначеннясудами кримінального покарання» у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Щодо застосування остаточного покарання ОСОБА_7 з урахуванням вироку Любашівського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року та вироку Любашівського районного суду Одеської області від 01 березня 2023 року, то суд враховує правові позиції та висновки щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК, викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17). Якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку,і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно. У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками. Вказане тлумачення закону про кримінальну відповідальність становить усталену практику, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком. Зазначене також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 673/370/19.

Враховуючи те, що вирок Любашівського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року залишився незмінним і ухвалене у ньому рішення про звільнення від покарання ОСОБА_7 з іспитовим строком зберігає свою законну силу, то положення щодо складання або поглинання покарань у даному випадку не застосовуються.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Любашівського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 рокуяким ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на строк 2 роки 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України - підлягає самостійному виконанню.

Водночас, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд вважає необхідним за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Любашівського районного суду Одеської області від 01 березня 2023 року, більш суворим покаранням за цим вироком, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити, згідно положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до обвинуваченого не застосовувався та, враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178 КПК України, підстави для його обрання, на даному етапі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 01 березня 2023 року, більш суворим покаранням за цим вироком, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народженняостаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років двох місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Любашівського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судової експертизи, в сумі 1912 гривень 00 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 21.03.2023 року, на тимчасово вилучене майно б/в акумуляторну батарею марки «Mutlu 12 V 100 Ah 950А», сірого кольору поміщену на тимчасове зберігання до кімнати зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Речові докази по кримінальному провадженні, а саме б/в акумуляторну батарею марки «Mutlu 12 V 100 Ah 950А», сірого кольору поміщену на тимчасове зберігання до кімнати зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області повернути власнику ОСОБА_5 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_9