ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3024/22 Номер провадження 11-кп/814/1167/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м. Полтава

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_3 на окрему ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2023 року на її відповідність вимогам ст.396 КПК України,

в с т а н о в и в :

Цією окремою ухвалою доведено до відома голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_3 про виявлені порушення, допущені працівниками апарату Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, з метою їх недопущення у майбутньому.

На окрему ухвалу голова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Суддя-доповідач перевірив апеляційну скаргу на її відповідність вимогам ст.396 КПК України та дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню з огляду на таке.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі "Скорик проти України" наголошено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

У КПК України наявні визначені законом обмеження щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, у тому числі щодо суб`єктного складу осіб, які мають право подавати апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Насамперед у контексті предмета оскарження слід зауважити, що обов`язок, за наявності на те підстав, звертати увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів, або виявленні порушення прав громадян та інші порушення закону, допущені при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом, покладався КПК України 1960 року на суд шляхом винесення окремої ухвали чи постанови.

Невичерпний перелік підстав для винесення такого виду судових рішень, безпосередня функція яких слугувала ефективним засобом дотримання законності та забезпечення судом захисту прав і свобод людини, визначався ст.ст.23-2, 380, 400-2 КПК України 1960 року.

Положеннями п.11 ч.1 ст.ст.348 КПК України 1960 року було передбачено, що апеляцію мала право подати особа, щодо якої винесено окрему ухвалу (постанову) суду.

Діючий КПК України не врегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як-то окрема ухвала чи постанова, які би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції.

Єдиним випадком коли чинний КПК України прямо передбачає постановлення окремих ухвал є наявність процесуальних підстав, визначених у ст.378 КПК України (заходи піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна обвинуваченого).

Відповідно приписами чинного КПК України не передбачено і порядку оскарження окремої ухвали, в тому числі переліку осіб, які мають право на таке апеляційне оскарження.

Між тим, кримінальні процесуальні рішення - це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження.

Так, у зв`язку з тим, що в практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду існували різні правові позиції щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо можливості постановлення судами ухвал, подібних до окремих ухвал, що були передбачені ст.23-2 КПК України 1960 року, 16 березня 2021 року колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду з метою врегулювання даного питання, було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду кримінальне провадження за касаційною скаргою судді на постановлену щодо нього окрему ухвалу.

Відповідно до висновку, наведеному в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року (справа №686/9636/18, провадження №51-6276 кмо 19), суди за наявності відповідних підстав мають процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

Частиною 1 ст.393 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, і такими особами є:

1) обвинувачений, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;

2) обвинувачений, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;

3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;

4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;

5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;

6) прокурор;

7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;

8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;

9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;

9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;

9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;

9-3) викривач - у частині, що стосується його інтересів під час вирішення питання виплати йому винагороди як викривачу;

10) інші особи у випадках, передбачених КПК України.

У постановах Верховного Суду України від 03 березня 2016 року (справа №5-347кс15) та об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №639/2837/19, 51-5394кмо19) зазначено, що при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження судового рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня іншою особою, яка не була учасником судового провадження, ключовим є з`ясувати, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи тією мірою, що надає останній право оскаржити його до вищої судової інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 перебувало кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України.

У процесі розгляду даного кримінального провадження суддя місцевого суду встановив порушення, допущені працівниками апарату Лубенського міськрайонного суду Полтавської області та дійшов висновку про низькопрофесійний характер дій працівників апарату суду, ігнорування ними своїх посадових обов`язків і вимог закону, що негативно впливають на встановлення обставин кримінального провадження та його судового розгляду, у зв`язку з чим повідомив голову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області про виявлені порушення з метою їх запобігання в майбутньому, постановивши про це окрему ухвалу.

За змістом оскаржуваного судового рішення суддя суду першої інстанції вказав на порушення, допущені виключно працівниками апарату суду, постановивши саме щодо них окрему ухвалу. У ній зазначено, зокрема, про неналежне виконання керівником апарату та заступником керівника апарату Лубенського міськрайонного суду Полтавської області організаційного забезпечення суду. Щодо голови суду окрема ухвала не постановлялась і будь-яких висновків з приводу виконання повноважень головою суду, в тому числі в частині контролю ефективності діяльності апарату суду, це судове рішення не містить.

Наведена вище позиція апеляційного суду узгоджується з положеннями п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику винесення судами окремих ухвал (постанов) у кримінальних справах", відповідно до якого до осіб, щодо яких винесено окрему ухвалу (постанову) суду, належать особи, у тому числі службові (посадові), яких суд визнав такими, що допустили порушення прав громадян або інші порушення закону, і з цього приводу виніс окрему ухвалу (постанову).

У даному ж конкретному випадку до відома голови суду було доведено про порушення, допущені іншими особами, та в окремій ухвалі вирішено питання щодо прав, свобод та інтересів зазначених вище осіб, а не голови суду під час виконання ним своїх повноважень.

Таким чином, голова суду не є суб`єктом подачі апеляційної скарги на згадану вище окрему ухвалу місцевого суду, а тому подану ним апеляційну скаргу належить повернути відповідно до п.2 ч.3 ст.399 КПК України.

Керуючись п.2 ч.3 ст.399 КПК України, суддя-доповідач апеляційного суду,

п о с т а н о в и в :

Повернути голові Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_3 подану нею апеляційну скаргу на окрему ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2023 року.

Копію цієї ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя-доповідач ОСОБА_2