Справа № 750/7894/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/723/23
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000033 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, освіта професійно-технічна, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.307 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки, з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня прийняття засудженого в дисциплінарний батальйон на виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 755,12 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.05.2023 - залишено без змін, до вирішення питання щодо конфіскації майна.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою подальшого збуту, 07.03.2023, близько 11 год. 00 хв., перебуваючи біля входу до під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , під цегляним парканом за кутом будинку віднайшов приховану «закладку» з полімерним пакетиком з кристалоподібною речовиною білого кольору, масою 0,8634 г, яка відповідно до висновку експерта від 09.03.2023 № СЕ-19/125-23/2535-НЗПРАП, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,6137 г, яку попередньо замовив в додатку обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» через обліковий запис «Бошкі-Шоп» та поклав до особистих речей.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, ОСОБА_7 , у період часу з 11.00 год. по 11.12 год. 07.03.2023, незаконно, зберігаючи при собі, переніс раніше придбаний полімерний пакетик з кристалоподібною речовиною білого кольору, масою близько 0,8634 г, яка відповідно до висновку експерта від 09.03.2023 № СЕ-19/125-23/2535-НЗПРАП, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,6137 г, до сходової клітини між першим та другим поверхом першого під`їзду багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав при собі з метою збуту.

07.03.2023, близько 11:12 год, ОСОБА_7 , знаходячись на сходовій клітині між першим та другим поверхом першого під`їзду багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, незаконно збув ОСОБА_9 (за зміненими анкетними даними) за грошові кошти у сумі 800 грн. один полімерний пакетик з кристалоподібною речовиною білого кольору, масою 0,8634 г, яка відповідно до висновку експерта від 09.03.2023 № СЕ-19/125-23/2535-НЗПРАП, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,6137 г.

Відповідно Списку 2 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок місцевого суду та пом`якшити йому покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В обґрунтування скарги вказує на те, що він бажає продовжувати військову службу в Збройних Силах України та захищати країну від агресора, не хоче відсижуватися в дисциплінарному батальйоні. Також, просить суд врахувати його сімейний стан, вік та те, що до кримінальної відповідальності він не притягувався. Зазначає, що саме по собі бажання особи проходити військову службу може бути визнано як пом`якшуюча обставина і слугує підставою для застосування ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проходження служби характеризується посередньо; його молодий вік, сімейний стан та стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього положень ч.1 ст.69 КК України, призначивши основне покарання, не зазначене у санкції ч.2 ст.307 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про звільнення його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Зокрема, приписами ч.1 ст.75 КК України передбачена можливість звільнення засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням при призначенні покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні цим законом не передбачено. Відтак, до ОСОБА_7 не можуть бути застосовані положення ст.75 КК України.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2023 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4