Справа № 751/1469/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/850/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_11

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Керч Автономної Республіки Крим, громадянину України, з базовою вищою освітою, не працюючому, одруженому, який має одну малолітню дитину, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому в АДРЕСА_2 , раніше судимому,

та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Полтава, громадянину України, із базовою освітою, не працюючому, одруженому, який має одну малолітню дитину, зареєстрованому в АДРЕСА_3 , фактично проживаючому в АДРЕСА_4 , раніше не судимому,

продовжені строки тримання під вартою до 14 грудня 2023 року включно, зі зменшенням розміру застави до 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 610 400 грн.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, не зважаючи на те, що певні ризики втратили свою актуальність, підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який не встановлено, отже, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою, зменшивши розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а уразі, якщо суд дійде висновку про необхідність обрання його підзахисному запобіжного заходу, обрати запобіжний не пов`язаний з триманням під вартою. Ухвалу суду в частині визначення розміру застави змінити, визначивши ОСОБА_6 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 241 720 грн.

Аргументує тим, що на порушення вимог ст.ст. 178, 183, 194 КПК України, судом першої інстанції не враховано, що подане клопотання слідчого та додані до нього матеріали провадження, зокрема, обвинувальний акт та реєстр матеріалів провадження, попередні ухвали про обрання та продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 не містять переконливих та обґрунтованих доказів чи даних, які б вказували на обґрунтованість пред`явленої підозри за ч. 5 ст. 185 КК України та підтверджували б причетність його підзахисного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

На порушення ст. 196 КПК України, місцевий суд при ухваленні оскаржуваного рішення в мотивувальній частині не зазначив про обставини, які свідчать про існування ризиків, вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також не послався на докази, які обґрунтовують ці обставини, фактично обмежившись вказівкою щодо їх наявності, що по своїй суті не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу, що вказує на необґрунтованість судового рішення, яке ухвалене з істотним порушенням вимог КПК України, а тому підлягає скасуванню з цих підстав.

Прокурор у судовому засіданні, окрім наведення домислів та припущень щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, не зміг довести його обґрунтованість та реальність існування ризиків стосовно того, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне правопорушення, а доводи сторони захисту щодо їх відсутності стороною обвинувачення з урахуванням положень ст.ст. 92, 194 КПК України, ст. 62, 64 Конституції України в судовому засіданні та судом в оскаржуваному рішення спростовано не було.

Сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за умови необґрунтованості пред`явленої підозри за ч. 5 ст. 185 КК України, та без обґрунтування доведеності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, не може бути підставою для обрання чи продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує на те, що місцевий суд, на порушення вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, п. 3ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, встановивши, що ОСОБА_6 офіційно не працює, має на утриманні дитину та дружину, не дослідивши питання пропорційності суми застави, необґрунтовано визначив розмір застави, що у 2, 16 разів перевищує найвищу дозволену законодавством межу, залишивши без аналізу обставину, що визначена сума застави є надмірною і прийняв рішення жодним чином його необгрунтувавши, чим фактично позбавив підозрюваного права на її внесення.

Наголошує, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, при цьому має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.п. 2 і 3 ч. 1 цієї статті.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі також просить ухвалу про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 скасувати, постановити нову, якою змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, домашній арешт або ж заставу в помірному для особи розмірі.

Мотивує тим, що жоден з викладених прокурором ризиків, не відповідає дійсності, недоведений під час досудового розслідування, не обґрунтований у належний та допустимий спосіб. ОСОБА_7 фактично більше року перебуває під вартою, при тому, що має на утриманні матір інваліда ІІІ групи, а також малолітнього сина, що вказує на відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Усі обставини щодо вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу та його продовження мають бути конкретизовані, з метою дотримання принципу юридичної визначеності. Однієї лише волі суду чи сторони обвинувачення щодо продовження запобіжного заходу замало, рішення має базуватися на об`єктивних та конкретно визначених обставинах, які мають бути доведені відповідними доказами.

Суд першої інстанції ретельно не досліджував всі наявні ризики, наведені прокурором у своєму клопотанні, які сторона захисту вважає надуманими, не звернув уваги на їх недоведеність та не відмовив у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що при постановленні ухвали суду першої інстанції мали місце неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Так, судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Суд відмовив у допиті представника ТОВ «ТД «Сателіт», яке надало свою згоду на прийняття ОСОБА_7 на посаду водія-експедитора після зміни йому запобіжного захожу, відхилені клопотання про дослідження доказів щодо поручителя лейтенанта ОСОБА_12 , заступника командира батальйону з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_1 , який погодився стати поручителем для ОСОБА_7 та надав суду відповідну заяву та пояснення по відеозв`язку, при тому, що суд взагалі не врахував характеристики надані на його підзахисного за місцем його проживання.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг, просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки прокурором не було доведено ні обґрунтованість пред`явленої підозри, ні наявність ризиків щодо обох обвинувачених, про які йдеться у клопотанні, а також вказували на завищений розмір застави, який просили зменшити до мінімально визначеного ч.1 ст. 182 КПК України, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду цілком обґрунтованою, оскільки підстави для обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі стороною захисту не доведені, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

На даний час в рамках даного кримінального провадження складений обвинувальний акт, який скерований до суду та триває судовий розгляд, отже, саме на даний час відбувається перевірка доведеності обґрунтованості не тільки пред`явленого обвинувачення, а й доведеності обставин причетності та винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення. В рамках розгляду клопотання прокурора, а не слідчого, як про це вказав захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, ні суд першої інстанції, ні колегія суддів апеляційного суду, не вправі перевіряти обґрунтованість пред`явленої підозри та доведеності винуватості, як помилково вважає сторона захисту.

Більш того, сторона захисту мала можливість оскаржити вручену ОСОБА_6 підозру в ході досудового розслідування, але таким своїм правом не скористалась. Наразі, визначення підстав обґрунтованості пред`явленої підозри не є предметом апеляційного перегляду.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 та Гервольський обвинувачуються у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання обвинувачені можуть ухилитися від явки до суду.

Тим більше, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично проживають в м. Київ, що знаходиться на значній відстані від місця, де проводиться судовий розгляд, що створює необхідність матеріальних затрат як для прибуття на виклики суду , так і для здійснення контролю за дотриманням покладених на них процесуальних обов`язків.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання судовий розгляд тільки розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність можливого покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, і хоча мають зареєстроване та постійне місце проживання, але це не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам їх можливої неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 не працює, а тому сумнівним є факт перебування на його утриманні дружини та дитини, як намагається переконати сторона захисту. В той же час, ця обставина навпаки підвищує встановлений ризик його ухилення від судового розгляду, при тому, що метою вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, є саме корислива мета.

Обвинувачений ОСОБА_7 також не працює, що ставить під сумнів перебування на його утриманні матері, яка є інвалідом, а відтак отримує грошове забезпечення від держави, та дитини. Зобов`язання товариства взяти ОСОБА_7 на роботу після зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, не гарантуватиме дотримання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тим більше, що обвинуваченому пропонується посада водія-експедитора, що вказує на неможливість контролювати процесуальну поведінку обвинуваченого, та, навпаки, підвищує ризик його ухилення від суду.

При цьому, суд об`єктивно підійшов до розгляду клопотання прокурора, адже ретельно вивчив всі обставини та ризики, відомості, стадію судового розгляду та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що визначений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик, втратив свою актуальність, адже досудове розслідування завершене, всі докази зібрані та відкриті сторонам у кримінальному провадженні.

Всі наведені стороною захисту обставини були враховані слідчими суддями при обранні та продовження строку тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, а також були враховані судом у даному провадженні, жодних нових обставин, які б вказували на те, що встановлені раніше ризики зникли або ж втратили свою актуальність, не наведено, всі доводи захисників не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу обвинувачених, які ставлять під сумнів виконання ними зобов`язання прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного судом.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинувачених не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, ролі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у його вчиненні, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинувачених, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Визначений судом розмір застави не може вважатись непомірним для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як про це вказують в апеляційних скаргах захисники, адже розмір застави обвинуваченим був зменшений з 2 000 000 гривень до 1 610 400 гривень. При цьому, суд врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, корисливу мету його вчинення, суму завданих збитків потерпілому, особу обвинувачених та прийшов до обґрунтованого висновку, що саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покладених на них процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2023 року про продовження обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16