УХВАЛА

28.12.2023 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0001390 від 27.10.2023 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпілий, захисник та обвинувачений вважали можливим призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні.

Крім того прокурором в підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 днів.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 просили змінити раніше обраний ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт, про що заперечували сторона обвинувачення та потерпілий ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали обвинувального акту в кримінальному провадженні, вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Амур-Нижньодніпровському районному суду міста Дніпропетровська; підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4)-8) ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або його зупинення немає; підстав для повернення обвинувального акту відповідно до вимог п.3) ч. 3 ст. 314 КПК України немає, тому дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_3 достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти власності, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, за що законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні, ОСОБА_3 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 , володіючи відомостями щодо осіб потерпілого та свідків сторони обвинувачення, які не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст.177 КПК України.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні розбою, щодо особи похилого віку, офіційного не працевлаштованого, є підтвердженим ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку суду вже лише ці обставини можуть спонукати людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

При цьому, при продовженні раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, судом ураховуються та не порушуються вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Отже, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

З огляду на зазначене, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів та відмовити в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявність захворювань, як «Хронічний вірусний гепатит В», «Гострий холецисто-панкреатит», позитивні характеристики з місця проживання, а також характеристику з місця проходження військової служби датованою від 24.10.2022.

Крім того, суд також враховує і думку потерпілого ОСОБА_5 , який є особою похилого віку, наслідки які настали для його здоров`я після вчинення відносно нього злочину, та який наполягав на залишенні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_3 під вартою будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.

Також суд наголошує, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023 обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою під час досудового слідства на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. ніпропетровська від 11.11.2023 був залишений без змін, який надав оцінку аналогічним наданим документам відносно обвинуваченого ОСОБА_3 долучених до апеляційної скарги.

Згідно з п. 1) ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначається, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню № 0001390 від 27.10.2023 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України, у відкритому судовому засіданні на 28.12.2023 о 13:00 годині в приміщенні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за адресою: вул.Новоселівська, 9, місто Дніпро.

Проводити судовий розгляд кримінального провадження суддею одноособово.

Викликати в судове засідання: прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 лютого 2024 включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1