У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000482 від 13.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт на грошові кошти у сумі 10 000 гривень, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 з номером картки НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського 1д), який належить ОСОБА_5 , з позбавленням можливості відчужувати, розпоряджатися та/або користування будь-яким чином вказаними грошовими коштами, на час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000482 від 13.09.2023.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_6 будучи раніше судимим Славутським міським судом Хмельницької області за ст.ст. 263 ч. 1, 309 ч. 1, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, на шлях виправлення не став, а навпаки вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності громадян.

Так, 25.08.2023 починаючи з 7 год. 03 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи в умовах воєнного стану (введеного в дію 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», який продовжено до 14 лютого 2024 року), керуючись корисливим мотивом, маючи умисел на вимагання - вимогу передачі чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх наслідки щодо позбавлення можливості особи на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, діючи умисно, усвідомлено посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди і бажаючи завдати таку шкоду, за допомогою мобільного додатку «Viber», з особистого мобільного номеру НОМЕР_3 , надіслав на мобільний номер ОСОБА_7 НОМЕР_4 повідомлення з вимогою передачі йому грошових коштів в сумі 50 000 гривень, які остання або її донька ОСОБА_8 повинні надати йому в якості повернення неіснуючої надуманої заборгованості. При цьому ОСОБА_6 у вказаних повідомленнях зауважив ОСОБА_7 та її доньці ОСОБА_8 , що у разі відмови передачі зазначеної суми грошових коштів, він використає той факт, що на даний час правоохоронними органами проводиться досудове розслідування у якому ОСОБА_8 повідомлено про підозру та обрано запобіжний захід у вигляді застави, а саме ОСОБА_6 виступить свідком у вказаному кримінальному провадженні та надасть покази, які стануть підставою для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на тримання її під вартою. Також ОСОБА_9 у своїх повідомленнях зазначив, що розголосить відомості про вищевказаний факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , а саме надасть таку інформацію до шкільного закладу, де навчається її малолітній син, що негативно впливатиме на нього.

Надалі, ОСОБА_6 , в період часу з 25.08.2023 по 06.10.2023, використовуючи мобільні додатки «Viber» та «Telegram», з особистого мобільного номеру НОМЕР_3 , неодноразово надсилав на мобільний номер ОСОБА_7 НОМЕР_4 повідомлення у яких повторно під надуманим приводом продовжував вимагати у останньої та її доньки ОСОБА_8 передати йому грошові кошти в сумі 50 000 гривень, при цьому висловлював ті ж самі погрози, що й попередньо, а також зазначив, що додатково через соціальну мережу «Facebook» опублікує відомості про досудове розслідування відносно ОСОБА_8 , які остання бажає зберегти в таємниці.

В подальшому, 24.10.2023 о 15 год. 14 хв. ОСОБА_6 зустрівши ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на безпідставне заволодіння грошовими коштами потерпілих, повторно висловив останній вимогу передати йому грошові кошти в сумі 50 000 гривень, при цьому пригрозив застосуванням фізичного насильства. Надалі, ОСОБА_9 , з метою переконання серйозності своїх намірів, застосував до ОСОБА_8 фізичне насильство, а саме наніс удар лівою рукою в область шиї, після чого ще один удар лівою рукою в обличчя. Далі ОСОБА_6 спробував нанести ще один удар правою рукою потерпілій ОСОБА_8 від якого вона захистилася своєю рукою. Внаслідок нанесення вказаних ударів ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_8 травму носа та правої навколо очної ділянки обличчя з зовнішніми тілесними ушкодженнями у вигляді одного підшкірного крововиливу зовнішньої частини верхньої повіки правого ока та 2-х поверхневих саден шкіри: передньої частини правого бічного схилу носа на рівні перенісся, в проекції верхньої частин и зовнішнього краю правої очниці, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої злочинні дії, 22.11.2023 о 16 год. 17 хв. ОСОБА_6 , в черговий раз зустрівши ОСОБА_8 по вул. Івана Сірка, неподалік перехрестя з вул. Богдана Хмельницького, в м. Славута Шепетівського району Хмельницької області, реалізовуючи свої злочинні наміри, направлені на незаконне заволодіння чужим майном, повторно висловив останній вимогу передати йому грошові кошти в сумі 50 000 гривень та надав реквізити банківської картки НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», при цьому дозволив потерпілій сплатити вказану суму грошових коштів частинами.

В подальшому, 30.11.2023 близько 11 год. потерпіла ОСОБА_8 перебуваючи по АДРЕСА_2 , виконуючи незаконні вимоги ОСОБА_6 , діючи під контролем працівників поліції, за допомогою банківського терміналу, перерахувала на банківський рахунок НОМЕР_1 з номером картки НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_5 та попередньо наданий ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 10 000 гривень, як частину від поставленої останнім незаконної вимоги.

28.11.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчиненій з погрозою насильства над потерпілим та погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на зазначені грошові кошти у сумі 10 000 гривень, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 з номером картки НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського 1д), який належить ОСОБА_5 , з позбавленням можливості відчужувати, розпоряджатися та/або користування будь-яким чином вказаними грошовими коштами, на час проведення досудового розслідування.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте в клопотанні міститься прохання про розгляд справи за відсутності ініціатора клопотання та прохання його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання подане з метою збереження речових доказів для унеможливлення відчуження указаного майна, слідчий суддя вважає можливим проводити розгляд клопотання за відсутності власника майна.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до статті 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У силу ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що грошові кошти, на які слідчий просить накласти арешт, є частиною непраморіної вигоди, вимогу про надання якої висловлював підозрюваний.

Отже, матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Накладення арешту на указане майно є тимчасовим заходом.

У разі встановлення обставин, за яких в подальшому застосуванні цього заходу буде відсутня потреба, він може бути скасований повністю або частково слідчим суддею, зокрема за клопотанням власника майна.

У силу ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається із прохальної частини клопотання, слідчий просить накласти арешт на зазначене майно із застосуванням заборон відчуження користування та розпорядження його власнику.

Менш обтяжливий спосіб арешту майна на думку слідчого судді, призведе до неможливості його збереження та може призвести до перетворення, передачі, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

З огляду на викладене,клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000482 від 13.09.2023 з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти у сумі 10 000 гривень, які перераховані 30.11.2023 ОСОБА_8 на банківський рахунок НОМЕР_1 з номером картки НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського 1д), який належить ОСОБА_5 .

Виконання ухвали покласти на слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя