Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 23.11.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , та обрано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - із 16 год. 00 хв. 21 листопада 2023 року. Строк дії ухвали встановлено до 16 год. 00 хв. 19 січня 2024 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права; неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними; невідповідності висновків суду обставинам справи, та підлягає скасуванню. Зазначає, що підозра є необґрунтована, а дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані невірно, оскільки останній не вчиняв замах на умисне вбивство. Вказані обставини щодо необґрунтованості повідомлення про підозру не були належним чином оцінені слідчим суддею, що призвело до помилкового застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначає, що наразі відсутні будь-які виняткові обставини обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи здатні в повній мірі забезпечити належну поведінку останнього. Посилається на те, що ні в повідомленні про підозру, ні в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вказано жодного конкретного ризику щодо підозрюваного ОСОБА_10 . Зазначає, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, під час досудового слідства не надав жодних підстав вважати можливим, що він будь-яким чином буде ухилятися від суду, від виконання процесуальних обов`язків, впливати на свідків, а тим більше вчиняти нові злочини. Крім того, ОСОБА_8 переніс на початку 2023 року тяжку травму - перелом кісток черепа, черепно-мозкову травму, а також на даний час він перебуває на замісній терапії і потребує постійного прийому ліків, а тому є доцільним обрати відносно ОСОБА_8 домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи з вимог ст.370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчим СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003535 від 21.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.11.2023 близько 13 год. ОСОБА_8 перебував на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку № 59 по вул. Київській в м. Житомирі, де зустрів раніше знайомого ОСОБА_12 та у подальшому між вищевказаними громадянами виник словесний конфлікт з приводу боргу, в ході якого ОСОБА_8 дістав з кишені ніж та, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на вчинення умисного вбивства, умисно наніс ОСОБА_12 удар ножем в задню стінку грудної клітки, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкоджені у виді ножового поранення задньої стінки грудної клітки. Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_12 зміг віддалитися від ОСОБА_8 та покинув місце події. Після чого потерпілий був госпіталізований та йому надана невідкладна медична допомога.

21.11.2023 у порядку ст.208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України затримано ОСОБА_8

22.11.2023 у відповідності до вимог ст.ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів судового провадження №295/16033/23, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки, як було встановлено слідчим суддею ОСОБА_8 місце скоєння злочину покинув, знайомий із потерпілим, знаряддя вчинення злочину не було відшукано, вважається раніше не судимим в порядку ст.89 КК України.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що у разі визнання судом його винним у вчиненні даного правопорушення можуть бути підставою для його ухилення від органу досудового розслідування, суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вказані обставини, і врахувавши зазначені обставини, прийшов до обґрунтованого висновку, що на даній стадії досудового розслідування відносно підозрюваного не може бути застосовано інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, які не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, з викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

За таких обставин колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта про те, що слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, та недоведеністю ризиків зазначених в клопотанні слідчого.

Рішення слідчого судді щодо обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Обґрунтованість підозри у скоєнні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення доведена: протоколом огляду місця події від 21.11.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 22.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.11.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ОСОБА_13 від 21.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 21.11.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ОСОБА_14 від 21.11.2023; протоколом затримання ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, від 21.11.2023; повідомленням про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення від 21.11.2023, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При перевірці обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Так, підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення, а у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але за умови даних, які вказують на причетність особи до вчиненого злочину.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_8 та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за вироком суду, наявності ризиків, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_8 позитивно характеризується, переніс на початку 2023 року тяжку травму - перелом кісток черепа, черепно-мозкову травму, а також на даний час він перебуває на замісній терапії і потребує постійного прийому ліків, а тому є доцільним обрати відносно ОСОБА_8 домашній арешт, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом перевірки слідчого судді та надана на них мотивована відповідь.

Також безпідставними є доводи апелянта щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, оскільки на думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих безумовних стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Доводи апелянта щодо невірної кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вказані обставини можуть бути перевірені лише під час розгляду справи по суті.

Таким чином, всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження при обранні підозрюваному запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 23.11.2023, якою обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 16 год. 00 хв. 19 січня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: