ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 670/789/23

Провадження № 11-кп/4820/187/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 лютого 2024 року включноу кримінальному провадженні №0003818, внесеному до ЄРДР 30.10.2023 року -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 рокуза результатами розгляду клопотання прокурора, ОСОБА_6 , обвинуваченому за ст.186 ч.4 КК України продовжено дію обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 18 лютого 2024 року включно з визначенням розміру застави у сумі 53680 грн.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення. Суд визнав, що з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 , особи обвинуваченого, який раніше судимий, тяжкості можливого покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України. З урахуванням цих обставин, суд визнав доцільним продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказане рішення захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року скасувати та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням електронних засобів контролю з моменту скасування ухвали суду першої інстанції по 18 лютого 2024 року включно.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а прийняте рішення ухвалено на підставі доказів, які не подавалися до суду та судом не досліджувалися взагалі, судом проявлено упередженість щодо сторони захисту.

Зокрема, посилався на те, що клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не містить посилання на матеріали, які підтверджують підозру у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, зазначених у ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції без отримання та дослідження доказів, посилаючись на покази потерпілого та свідків, протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту, протокол огляду предмета, висновок судової товарознавчої експертизи, встановив вину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину, що свідчить про упередженість суду відносно ОСОБА_6 .

Крім того, апелянт свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_6 намагається перед судом довести свою невинуватість, а тому переховуватися від судового розгляду суперечить його інтересам, має постійне місце проживання та цивільну дружину, яка на сьогодні є вагітною, сім`я проживає за рахунок сільськогосподарського виробництва і має постійне джерело доходу.

Вказує, що ризики у вигляді можливості переховування обвинуваченого від суду та вчинення нового злочину не підтверджуються будь-якими доказами. Зауважує апелянт і на тому, що після затримання ОСОБА_6 слідчим суддею суду першої інстанції було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, які останній не порушував, з`являвся до суду, брав участь у слідчих діях. Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із електронними засобами контролю повністю виключить вільне переміщення обвинуваченого ОСОБА_6 за територію місця проживання, і як наслідок останній не в змозі буде вчинити новий злочин або переховуватися від суду.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник підтримали подану апеляційну скаргу, а прокурор заперечив проти її задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону. Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного виходить, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду. ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарнатовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням прокурора, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Колегія суддів вважає достатньо обгурнтованими мотиви суду, викладені в ухвалі про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді тримання під вартою на час судового розгляду. Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого майнового злочину, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, передбаченого ст.186 ч.4 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років. Закінчити судовий розгляд кримінального провадження до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо. Виходячи із пред`явленого йому обвинувачення, а також враховуючи дані про його особу, який офіційно не працевлаштований, немає постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, вчинив злочин проти власності, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання йому загрожує, обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 31.07.2023 року за ст.185 ч.4, 75,76 КК України до покарання з випробуванням, обвинувачується у вчиненні злочину вчиненому під час іспитового строку, тому колегія суддів вважає, що в поведінці обвинуваченого існує ризик продовження кримінальної діяльності та вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, у тому числі у вигляді цілодобового домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та що перебуваючи на волі є висока ймовірність вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених ст.177 ч.1 п.п.1,5 КК України.

Наявність місця проживання, вагітної цивільної дружини, джерела доходу від реалізації сільськогосподарської продукції, про що зазначається у поданій апеляційній скарзі апелянтом, жодним чином не знижує ступінь ризику втечі та переховування від суду ОСОБА_6 . Колегія суддів також виходить з того, що стороною захисту не надано доказів на підтвердження відомостей про працевлаштування обвинуваченого або існуванні у нього легального джерела доходу. Майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися з часу попереднього продовження запобіжного заходу, такі обставини, на думку колегії суддів, в цілому не свідчать про зменшення ризиків в поведінці обвинуваченого, передбачених ст. 177 КПК України.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі про можливість застосувати до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Обставини, на чкі посилається захист про те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 раніше було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, на переконання колегії суддів не може свідчити про належну процесуальну поведінку останнього, з огляду на те, що вказаний запобіжний захід був скасований ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2023 року, тобто через 7 днів після його обрання слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду, з постановленням нової ухвали про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, зважаючи на тяжкість висунутого обвинувачення, яка з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції без отримання та дослідження доказів, посилаючись на покази потерпілого та свідків, протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту, протокол огляду предмета, висновок судової товарознавчої експертизи, встановив вину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 під час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Колегія суддів зазначає, що оцінка наявних в матеріалах провадження доказів здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини обвинуваченого чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті наявності в поведінці обвинуваченого, відомостей про його особу даних, які б свідчили про наявність в його поведінці ризиків передбачених ст. 177 КПК України та обставин які б виправдовували подальше утримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, обумовлюють необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

З огляду на наведене ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування чи зміни за апеляційними вимогами захисту, колегія суддів не вбачає. Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року, якою строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено до 18 лютого 2024 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3