Провадження №11-кп/824/3714/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (ВКЗ) - ОСОБА_7 ,

захисника (ВКЗ) - ОСОБА_8 ,

потерпілих (ВКЗ) - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, ФОП, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно зі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цим же вироком прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_7 , 06.04.2017 приблизно о 20 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВМW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався проспектом Перемоги у м. Києві, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Мірошниченко. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_14 .

В цей час, водій ОСОБА_15 , керуючи автомобілем марки «АCURA MDX» державний номерний знак НОМЕР_2 , порушуючи вимоги пунктів 12.4 та 17.1 Правил дорожнього руху України (які перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками), наближався до нерегульованого перехрестя з вулицею Мірошниченко.

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.4: перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керував технічно справним автомобілем марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , в процесі якого, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Мірошниченко у м. Києві, маючи об`єктивну можливість перед перестроюванням чи будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, відволікся від керування, не зміг відповідно зреагувати на зміну дорожньої обстановки, знехтував безпечними прийомами керування транспортним засобом та в момент зміни дорожньої обстановки у вигляді руху в крайній правій смузі автомобіля марки «АCURA MDX» державний номерний знак НОМЕР_3 , не зміг безпечно зупинити керований ним транспортний засіб та навпроти будинку № 60-А по проспекту Перемоги в місті Києві, здійснив зіткнення з автомобілем марки «АCURA MDX» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, а водій автомобіля «АCURA MDX» державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_15 отримав середнього ступню тяжкості тілесні ушкодження.

Так, при дослідженні трупа ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені наступні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, крововиливи у м`які покрови голови, забійна рана в тім`яній ділянці справа; перелом склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонки головного мозку; інші ушкодження: по одному синцю на лівому плечі зовні, на другому пальці лівої кисті по задній поверхні, на передньо-зовнішній поверхні лівого коліна і верхньої половини лівої гомілки, на внутрішній щиколотці лівої ступні та на основі першого пальця правої ступні; переломи лівих лобкової та сідничної кісток; перелом ладдєвидної кістки лівої ступні, крововиливи у внутрішні м`язи стегон; перелом правого десятого і лівого третього ребра; розрив печінки, забої легень.

Черепно-мозкова травма у ОСОБА_14 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя; між нею та настанням смерті існує прямий зв`язок. Переломи ребер, кісток тазу, ладдєвидної кістки лівої ступні мають ознаки тілесного ушкодження середнього ступеня. Синці та крововиливи на кінцівках мають ознаки легкого тілесного ушкодження. Між цими ушкодженнями та настанням смерті прямого зв`язку немає.

Смерть ОСОБА_14 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми з переломами склепіння та основи черепа і крововиливами під оболонки головного мозку. Всі ушкодження виникли від дії тупих предметів при знаходженні постраждалої в салоні автомобіля в результаті зіткнення транспортних засобів. На момент отримання ушкоджень ОСОБА_14 була твереза.

Так, при зверненні за медичною допомогою 06.04.2017 у ОСОБА_15 , мали місце такі ушкодження: закрита травма грудної клітки у вигляді перелому тіла грудини у верхній третин зі зміщенням уламків, саден в ділянці лівої ключиці; закрита травма правого гомілково-ступневого суглоба у вигляді забою кісткового мозку таранної кістки, епіфіза малогомілкової, великогомілкової кісток, часткового розриву задньої таранно-малогомілкової зв`язки, забою м`яких тканин в ділянці суглоба.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 06.04.2017 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою). Тому, вказана закрита травми грудної клітки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Порушення вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідкам.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_15 середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілої ОСОБА_14 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вказує, що зважаючи на обставини дорожньо-транспортної пригоди, визнаними судом доведеними, саме неуважність водія призвели до наслідків у виді смерті. Суд, ухвалюючи незаконне рішення застосовувати до обвинуваченого ст.75 КК України, залишив за межами своєї уваги характер допущеного винним порушення Правил дорожнього руху України.

Таким чином, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе. Жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно застосовувати ст. 75 КК України та звільняти обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

Оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, необхідним є реальне позбавлення волі ОСОБА_7 .

Окрім цього у санкції ч. 2 ст. 286 КК України крім основних покарань передбачена можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції ухвалив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, у виді позбавлення спеціального права. При цьому, у порушення вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд жодним чином не вмотивував своє рішення не призначати додаткове покарання обвинуваченому. Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника, потерпілих та представників потерпілих, які вважали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення необґрунтованими, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст.75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є необережним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, роботи, одружений, має на утриманні малолітню дитину, є фізичною особою-підприємцем, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря- психіатра не перебуває. Також судом першої інстанції враховано думку потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_7 волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 буде призначення йому покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 років без позбавлення права керування транспортними засобами, та застосуванням звільнення від призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України.

Доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Дійсно, внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_15 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, а потерпіла ОСОБА_14 померла. Проте, вказані обставини самі по собі не можуть бути визначальними для обов`язкового призначення додаткового покарання, а має враховуватися в сукупності з даними щодо особи обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем і здійснення його діяльності тісно пов`язане з керуванням транспортним засобом. Обвинуваченим повністю відшкодована шкода потерпілим та вони не мають до нього претензій. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на те, що не призначення додаткового покарання буде перешкоджати досягненню мети покарання, визначеної ст.50 КК України.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання не суперечить вимогам закону, воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: