Справа № 465/4288/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/871/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

встановила:

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання 1 рік позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду негайно після проголошення вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 10.07.2023р.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

На цей вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та/або обов`язків передбачуваних ст. 76 КК України, а саме: періодичне з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Та здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржуваний вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вказує, що з урахуванням встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, за місцем реєстрації ніяких скарг від мешканців мікрорайону на нього не поступало, за допомогою до лікаря- психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічній психоневрологічний диспансер» не звертався та на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання в межах санкції статті.

Зазначає, що санкція статті передбачає і інші альтернативні покарання, у тому числі обмеження волі, штраф, однак суд фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого.

Вважає, що у даному випадку достатнім дійти висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, та призначити покарання у вигляді обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Згідно вироку суду, 07.03.2023 року близько 17 год. 30 хв., о/у УБН у Львівській області ДБН НП України ст. лейтенантом поліції ОСОБА_9 , ст. о/у УБН у Львівській області ДБН НП України капітаном поліції ОСОБА_10 , начальником відділу УБН у Львівській області ДБН НП України майором поліції ОСОБА_11 , під час відпрацювання території Франківського району м. Львова з метою недопущення вчинення злочинів, перебуваючи по вул. Науковій, 12-А в м. Львові, було виявлено підозрілу особу чоловічої статті, яка поводилася підозріло, оглядалася по сторонам.

Підійшовши до вищевказаного чоловіка, працівники поліції представилася та запитали в останнього його анкетні дані та чи має він при собі заборонені особисті речі, на що останній представився як ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 та повідомив, що в нього при собі, а саме в лівій кишені куртки знаходиться полімерний пакет з психотропною речовиною РVР, який він знайшов, тим самим придбав (знайшов шляхом привласнення знайденого), по вул. Науковій, 6 в м. Львові, який зберігав для власного вживання.

Після цього, вищевказаними працівникам Національної поліції України, було викликано СОГ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, якою по прибуттю, в присутності понятих, було вилучено наданий добровільно ОСОБА_7 полімерний пакет, застібнутий на замок «Zip - lock», з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/123-23/2825-НЗПРАП від 22.03.2023 року, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР. Маса PVP становить: 3,277 г.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши аналогічні доводи у судовому засіданні, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту, з огляду на безпідставність таких, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції вирок суду у цій частині не переглядається.

Перевіривши апеляційні доводи захисника щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно матеріалів справи, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, не одружений, без стійких соціальних зв`язків, на утриманні осіб немає, має постійне місце проживання, за місцем реєстрації ніяких скарг від мешканців мікрорайону на нього не поступало, за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався та на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання своєї провини і щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Покликання захисник про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення матеріалами справи не підтверджено.

Згідно даних обвинувального акту під час досудового розслідування такої обставини встановлено не було. Судом першої інстанції така обставина також не встановлена.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 309 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Отже, всупереч наведеного захисником в апеляційній скарзі, санкція інкримінованого ОСОБА_7 злочину не передбачає покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, що є мінімальним розміром для даного виду покарання, встановленому у санкції інкримінованого йому злочину, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 ніде не працює, а відтак і немає джерела доходів, необхідних для сплати штрафу.

Крім цього, у своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що у даному випадку достатнім дійти висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, однак просить призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, а не про застосування до нього ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Також в апеляційній скарзі захисник зазначає про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що призначити обвинуваченому покарання у вигляді обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є неможливим, оскільки такого покарання чинний Кримінальний кодекс України не передбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду щодо призначеного обвинуваченому покарання, з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України більш м`якого покарання ніж призначено місцевим судом.

За таких обставин апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, оскільки не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, зокрема у частині призначеного обвинуваченому покарання.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: