Справа № 127/8364/23
Провадження №11-кп/801/914/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Вінниця

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 за № 0000224 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвероуральськ Свердловської області СРСР, громадянина російської федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.110 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 110 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок та засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 110 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

Змінити у резолютивній частині вироку, прізвище ОСОБА_10 на прізвище ОСОБА_7 .

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2023 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, та призначено йому основне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 обраховувати з дня його затримання на виконання вироку.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

15.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів рф ОСОБА_7 , будучи представником влади рф, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діє всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушує принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), за адресою: російська федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів рф, де підтримав постанову із зверненням до Президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. Такі дії ОСОБА_7 призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Крім того, 22.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів рф ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, будучи представником влади рф, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діє з іншими співучасниками всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), за адресою: російська федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів рф, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою Луганською народною республікою. Такі дії ОСОБА_7 призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 110 КК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України.

Суд, вирішуючи питання при призначенні обвинуваченому міри покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_7 , який є одним з депутатів Державної Думи Федеральних зборів рф та представників законодавчої влади держави-терориста, який проголосував за війну в Україні, за захоплення територій суверенної держави Україна, також є тією особою на яку накладено персональні санкції в багатьох країнах, серед яких Україна, США, Велика Британія, Канада, Швейцарія, Японія, Австралія, ЄС., не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 вчинено два умисних особливо тяжких злочини та призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність неможливість виправлення і перевиховання засудженого без призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.

Усе вищезазначене, у своїй сукупності вказує на те, що рішення суду про призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі лише на 15 років суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 50, 65 КК України) та, відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Крім цього, суд помилково в описовій частині вироку замість прізвища обвинуваченого ОСОБА_7 вказав прізвище ОСОБА_10 , якому у вказаному провадженні обвинувачення не висувалось та у якості свідка він не допитувався.

Обвинувачений ОСОБА_7 інформувався про день та час апеляційного розгляду у всі доступні процесуальні можливості для суду, передбачені ст. 323 КПК України, зокрема, повідомлення про виклик до суду публікувалося в газеті «Урядовий кур`єр» від 22.09.2023 року №191(7589).

Крім того, про судові засідання апеляційного суду інформувався захисник обвинуваченого ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка просила задоволити апеляційну скаргу прокурора, захисника ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 110 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Перевіряючи рішення суду, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував позицію сторони обвинувачення щодо міри покарання, відношення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого висловлене у ЗМІ та зафіксоване у протоколах огляду, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, відповідно ст.67 КК України обтяжують покарання та дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Застосування від імені держави до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку.

Приймаючи рішення, суд керувався принципом необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, що відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через м`якість і недостатнім для досягнення його мети колегія суддів не вбачає.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у межах санкції ч.3 ст. 110 КК України з конфіскацією усього належного йому майна на праві власності належним чином умотивоване та обгрунтоване, відповідає принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необгрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання прокурор у апеляційній скарзі не навів .

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Твердження апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для виправлення у тексті мотивувальної частини вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2023 року прізвища « ОСОБА_10 » на прізвище ОСОБА_7 є обгрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, вважає, що судом помилково зазначено прізвище « ОСОБА_10 », оскільки мотивування підстав прийняття вироку суду стосується ОСОБА_7 .

Вказана описка не впливає на суть і зміст прийнятого судом рішення.

Вимоги апеляційної скарги щодо зміни резолютивної частини вироку прізвища « ОСОБА_10 » на прізвище " ОСОБА_7 " є безпідставними, оскільки резолютивна частина оскаржуваного вироку не містить зазначення прізвища « ОСОБА_10 »

Судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Порушення матеріального, процесуального права, які є підставою згідно ст. 409 КПК України для скасування чи зміни вироку суду судом апеляційної інстанції не встановлено

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 110 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія ухвали буде опублікувана в газеті «Урядовий кур`єр».

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4