Єдиний унікальний номер судової справи 201/8909/20
Номер провадження 1-кп/201/260/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Дніпро

вул. Гусенка, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Донецької області, м. Єнакієво, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 до подано клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 посилається на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_8 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , а також свідків, які ще не допитані в суді, з метою схилити його до відмови від надання свідчень або ж їх зміни. А також може довести злочин, у вчиненні якого обвинувачується, до кінця та вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується скерованим до суду обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000033 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та наявним у провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальним провадженням за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 у клопотанні зазначив, що наведені ним ризики не зменшилися та продовжують існувати дотепер, тож застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_8 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_9 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , а також свідків, які ще не допитані в суді, з метою схилити його до відмови від надання свідчень або ж їх зміни. А також може довести злочин, у вчиненні якого обвинувачується, до кінця або вчинити інше кримінальне правопорушення, на що вказує наявність на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінального провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На переконання прокурора ОСОБА_5 , наведені ним ризики не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_9 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подані ним клопотання у повному обсязі, просив їх задовольнити та продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Представник потерпілих ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора, просила їх задовольнити та продовжити застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що підтвердженням ризику можливого впливу на потерпілих та свідків з боку обвинувачених є процесуальна поведінка останніх в судовому засіданні під час допиту потерпілого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав позицію свого представника адвоката ОСОБА_7 .

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що прокурором у клопотаннях про продовження строку тримання під вартою обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суттєво відрізняються між собою. Зазначив, що судом були досліджені письмові докази сторони обвинувачення, в яких не міститься жодного згадування про «невстановлену особу», яка нібито запропонувала ОСОБА_9 вчинити злочин відносно потерпілих, а тому, зважаючи на це мотив інкримінованого злочину відсутній, що вказує на неможливість ухвалення обвинувального вироку, а отже, подальше утримання обвинувачених під вартою свідчить про порушення їх права на свободу.

Також, захисник ОСОБА_10 зазначив, що виявлені ним порушення, допущені в процесуальних документах в ході досудового розслідування не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Вказав, що майже всі ухвали слідчих суддів про надання дозволу на проведення оглядів, обшуків тощо, відповідно до положень ст. 87 КПК України, є недійсними, оскільки відсутній звукозапис судових засідань з розгляду клопотань про надання дозволу на проведення таких слідчих розшукових дій.

Зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ ризики з плином часу значно зменшуються, ризик впливу на потерпілих та свідків, на переконання захисника ОСОБА_10 , є неможливим, з огляду на те, що вони могли змінити адреси проживання, як це зробив потерпілий ОСОБА_6 .

Тож, вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем їх проживання із застосуванням електронних засобів контролю. У разі, якщо суд дійде до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, просив застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_10 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що зобов`язується з`являтися за кожною вимогою суду, наміру переховуватися від суду та впливати на будь-кого не має. Вказав, що ризики прокурором не доведені та не обґрунтовані. Також, зазначив, що в нього є донька та онук, які потребують його допомоги. Посилався на погіршення стану його здоров`я. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що в ході його затримання, на очах у прокурора ОСОБА_5 , співробітники поліції підкинули йому пістолет, однак, жодної реакції з боку прокурора не було.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_10 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого злочину матеріали кримінального провадження не містять, обставини кримінального правопорушення органом досудового розслідування не встановлені і ризики прокурором належним чином не обґрунтовані.

Звернув увагу суду, що незважаючи на те, що попередньою ухвалою суду ризик можливості доведення ним злочину, у вчиненні якого він обвинувачується до кінця визнано не доведеним, прокурор знову посилається на існування цього ризику та не наводить жодних нових аргументів його існування.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечення сторони захисту, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, під час досудового розслідування даного кримінального провадження на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосований під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений строком на 60 днів, до 06 березня 2021 року включно, який в подальшому був неодноразово продовжений.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, колегія суддів має виходити з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у закінченому замаху на організацію та пособництво ( ОСОБА_9 ) та на пособництво ( ОСОБА_8 ) умисного вбивства, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

При цьому, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачені вчинили злочини, що підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_11 та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, колегія суддів зважає на фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки серед іншого, вчинення цього злочину останнім інкримінується способом небезпечним для життя багатьох осіб тощо.

Також колегія суддів враховує і те, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, достатніх відомостей про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у тому числі, і з державою, не має.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, колегія суддів виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впливати на потерпілого ОСОБА_11 та свідків, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, потерпілий ОСОБА_11 та свідки, покази яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані. Тим більше, обвинуваченим відомі анкетні дані та місце проживання вказаних осіб, а тому, зважаючи на спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, останні можуть впливати на них з метою змусити змінити покази.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ризик можливих спроб обвинувачених незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_6 втратив свою актуальність після допиту останнього.

Перевіряючи продовження існування передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зважає на те, що відносно як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 , в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_9 , а також відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що є тими обставинами, які, пропри презумпцію невинуватості, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть бути особами, схильними до вчинення протиправних дій, що безумовно характеризує їх не з позитивної сторони.

Отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених в сукупності із суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_11 та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченим п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування та продовження цих ризиків доведеним у повній мірі.

Разом із цим, колегія суддів не може погодитися із посиланням прокурора на наявність ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 довести злочин, у вчиненні якого останні обвинувачуються, до кінця, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження його існування, а тому визнає заявлений ризик недоведеним.

Тим більше, вчинення замаху на вбивство потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_6 за відповідними пунктами інкримінується обвинуваченим 29.01.2019 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були затримані в порядку ст. 208 КПК України 18.05.2020 року, тобто майже через півтора роки після події, при цьому, прокурором не надано суду жодних об`єктивних відомостей того, що упродовж цього певного періоду часу відносно потерпілих були вчиненні протиправні дії проти життя та здоров`я останніх, погрози вбивства, фізичної розправи тощо, які б могли свідчити про наявність ймовірного ризику доведення інкримінованого злочину до кінця.

Оцінюючи твердження обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відсутність доказів на підтвердження їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, а також доводи захисника ОСОБА_10 про визнання досліджених судом доказів недопустимими, колегія суддів, як вже неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях, вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже, відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Посилання захисника ОСОБА_10 на протиріччя у висунутому його підзахисним обвинуваченні, відсутність та недоведеність мотиву вчинення замаху на вбивство, відсутність доказів наявності замовника інкримінованого злочину, недопустимість доказів, зокрема, протоколів оглядів, обшуків тощо, колегія суддів не приймає до уваги, адже надати оцінку таким доводам сторони захисту суд має лише в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного рішення по справі.

Твердження захисника ОСОБА_10 , що клопотання прокурора є необґрунтованим, а доводи викладені у ньому не підтверджені відповідними доказами, колегія суддів відхиляє з мотивів наведених у цьому рішенні.

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення та спосіб його вчинення, зокрема, замах на вбивство на замовлення двох або більше осіб за попередньою змовою групою осіб способом небезпечним для життя багатьох осіб, в даному кримінальному наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 09 грудня 2023 року, вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 20 січня 2024 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з урахуванням обставин інкримінованого останнім злочину, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 20 січня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, є 20 січня 2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 20 січня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 20 січня 2024 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 13 годині 45 хвилин 23 листопада 2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3