КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/962/2024 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України
ЄУН: 940/938/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002020, внесеного до ЄРДР 24 серпня 2022 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 7 червня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, з середньою освітою, невійськовозобов`язаного, не судимого,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за участю сторін апеляційного провадження (в режимі відеоконференцзв`язку):

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що під час дії воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України ОСОБА_9 за № 64/2022 від 24 лютого 2022 о 05.30 год., який продовжений у встановленому законом порядку по даний час, 24 серпня 2022 року близько 17.30 год. в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного часу, підійшов до малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який йшов по вул. Шевченка до джерела, та маючи намір на вчинення відкритого викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, незаконно відкрито заволодів, а саме вирвав з рук малолітнього ОСОБА_10 мобільний телефон Xiaomi Redmi 9C вартістю 3891,33 грн., який був у силіконовому чохлі вартістю 133,33 грн.

У подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4024 грн. 66 коп.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання і є недостатнім для його виправлення, а неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, призвело до призначення судом покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Так, апелянт наголошує, що суд, обґрунтовуючи застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, послався на такі обставини, як особу винного, який висловив жаль з приводу вчиненого злочину та неодноразово у судовому засіданні просив вибачення у представника малолітнього потерпілого, а також готовність нести покарання за вчинене діяння; відсутність застосування фізичної сили до малолітнього потерпілого; те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності; позицію представника малолітнього потерпілого, яка просила суд не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавленням волі; обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відніс визнання винуватості та щире каяття у вчиненому.

Однак, як зазначає прокурор, зі змісту обвинувального акта встановлено, що на стадії досудового розслідування обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , не були встановлені. Лише під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненому злочині та заявив про розкаяння у вчиненому, при цьому зазначив, що на під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Також, як зазначає прокурор, судом при застосуванні ст. 69 КК України не в повній мірі враховано особу винного, який на час вчинення злочину та розгляду кримінального провадження судом офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується за місцем проживання.

За наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, та при наявності двох обтяжуючих обставин - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та стосовно малолітньої дитини, враховуючи надзвичайну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 злочину під час воєнного стану, прокурор вважає, що суд безпідставно призначив обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Таке призначене ОСОБА_6 покарання є несправедливо м`яким заходом примусу.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначення покарання, призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки, з покладенням обов`язків у відповідності до ст.76 КК України.

Захисник зазначає, що вирок суду є незаконним в зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вину у вчиненні інкримінованого правопорушення ОСОБА_6 визнав повністю, не оспорював, та не оспорює фактичні обставини вчинення правопорушення, розкаявся у вчиненому, попросив пробачення в законного представника потерпілого, вчинене кримінальне правопорушення не потягнуло за собою тяжких наслідків. Як на стадії досудового слідства, так і в ході розгляду справи в суді першої інстанції повідомив про всі відомі обставини вчинення правопорушення.

Представник потерпілого ОСОБА_11 просила суворо не карати ОСОБА_6 , та не позбавляти волі.

Захисник зазначає, що частину четверту статті 186 після слів «у великих розмірах» доповнено словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану» на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 3 березня 2022. Необхідність посилення відповідальності за вчинення грабежу пов`язана з введенням в країні військового стану, та спрямована протидії мародерству.

Окрім того, як наголошує захисник, відповідальність за мародерство передбачена ст. 432 КК України, згідно з якою викрадення на полі бою речей, що знаходяться при вбитих чи поранених (мародерство), - карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років. Тобто законодавець визначає мародерство, як корисливі діяння вчиненні на полі бою.

В м. Тетіїв Білоцерківського р-ну Київської області з моменту повномасштабного вторгнення, на щастя не відбувались жодні бойові дій. Хоча формально має місце вчинення злочину в умовах воєнного стану, однак дії ОСОБА_6 не призвели до порушення завдань Кримінального кодексу України, для виконання яких прийнятий закон № 2117-ІХ від 3 березня 2022 року.

Фактично вчинене ОСОБА_6 діяння, по своїй суспільній небезпеці, носить таку ж небезпеку, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) - що карається штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років (ч. 1 ст. 186 КК України).

Захисник вважає, що висновки суду про неможливість застосування по відношенню до ОСОБА_6 ст. 75 КК України є безпідставними. Норми статті 75 КК України передбачають звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі можливості виправлення засудженого без відбування покарання. Своєю поведінкою та ставленням до вчиненого ОСОБА_6 доказав, що може виправитись без ізоляції від суспільства. Про це також свідчить та обставина, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, належним чином виконував процесуальні обов`язки щодо явки до органу дізнання та суду. За вказаних обставин, наявні всі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Потерпілий та його законний представник, належним чином повідомлялись у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не зьявились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Враховуючи позицію учасників апеляційного розгляду про можливість його проведення за відсутності потерпілого та його законного представника, колегія суддів, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку поданої нею апеляційної скарги та про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника; захисника та обвинуваченого, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та задовольнити апеляційну скаргу захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та за клопотанням сторони обвинувачення повторно дані, які характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Колегія суддів враховує, що відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ з 05.30 год. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який у встановленому законом порядку продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-IX від 3 березня 2022 року посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 185, 186, 187, 189, 191 КК, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін диспозиція ч. 4 ст. 186 КК України доповнена кваліфікуючими ознаками - вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Як встановлено під час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про введення воєнного стану на території України внаслідок військової агресії рф, усвідомлюючи, що під час воєнного стану держава та цивільне населення і без цього страждає від військової агресії, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану, а, відтак, колегія суддів доходить висновку, що його діїза визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

В цій частини доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг прокурора та захисника про недотримання судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вимог кримінального закону, то колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваного вироку при вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, не працює, розлучений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, обставини, що пом`якшують покарання, - визнання вини та щире каяття, та обставини, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та стосовно малолітньої дитини.

Враховуючи тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення; зміст та обсяг вчинених дій, пов`язаних з відкритим викраденням чужого майна ще й в умовах воєнного стану; фізичні та матеріальні наслідки від вчинення злочину; особу винного, який висловив жаль з приводу вчиненого злочину та неодноразово у судовому засіданні просив пробачення у представника малолітнього потерпілого, а також висловив готовність нести покарання за вчинене діяння; відсутність застосування фізичної сили до малолітнього потерпілого; те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності; позицію представника малолітнього потерпілого, яка просила суд не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане із позбавленням волі; обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, бо саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, судом при призначенні покарання обвинуваченому враховані й обставини, на неврахування яких посилається прокурор в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Водночас судом першої інстанції під час судового розгляду судом не встановлено підстав для застосування ст. 75 КК України. Більш того, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечило б принципу справедливості покарання і не відповідало його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Встановлені під час судового розгляду обставини та дані щодо особи обвинуваченого, які були враховані судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки.

При цьому колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується незадовільно, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що у матеріалах справи наявні дві довідки-характеристики, за змістом однієї з яких на ОСОБА_6 компрометуючі матеріали відсутні, на нього протоколи про адміністративні правопорушення не надходили; за змістом іншої довідки -характеризується незадовільно, зловживає спиртними напоями та підтримує стосунки з особами, які ведуть аморальний та антигромадський ..; протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався (ас. 163, 165).

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язок доказування обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора.

Разом з тим, прокурором, окрім даних про те, що обвинувачений зловживає спиртними напоями, будь-яких інших даних, які б характеризували особу обвинуваченого з негативного боку, не надано.

Водночас колегія суддів бере до уваги пояснення обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про те, що він працював, жив з сім`єю, проте, дружина поїхала у Словаччину, після чого розлучилась з ним; у нього померли син та хрещена, внаслідок чого він почав зловживати алкоголем; на даний час зробив для себе висновки, працює неофіційно, алкоголь не вживає, і вказані пояснення стороною обвинувачення станом на час апеляційного розгляду не спростовані.

Доводи прокурора про те, що зі змісту обвинувального акта встановлено, що на стадії досудового розслідування обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , не були встановлені, і лише під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненому злочині та заявив про розкаяння у вчиненому, при цьому зазначив, що на час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, що на думку прокурора, свідчить про відсутність щирого каяття, є непереконливими, оскільки щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального провадження. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, оскільки головним при цьому слід встановити обставини, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Під час судового розгляду встановлено, що знайшло своє відображення і в оскаржуваному вироку, обвинувачений засуджує свою поведінку, неодноразово вибачався перед потерпілим та його законним представником, визнав вину, викрадене майно повернуто.

Більш того, прокурором не спростовані пояснення обвинуваченого, надані в суді апеляційної інстанції, про те, що він намагався відшкодувати потерпілому та його законному представнику й моральну шкоду, проте, законний представник відмовився.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, визнання вини та щире каяття.

При цьому, колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що злочин обвинуваченим вчинено вперше, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, його вік, те, що він неофіційно працює, має постійне місце реєстрації та проживання, те, що майнова шкода в ході досудового розслідування повністю відшкодована шляхом повернення майна потерпілому, про що зазначено в обвинувальному акті; що законний представник потерпілого, висловлюючи свою позицію з приводу покарання обвинуваченого, просила не позбавляти його волі, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання за ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з урахуванням всіх обставин, встановлених у провадженні, не є м`яким покаранням, а застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами пробації за місцем проживання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових проступків та злочинів.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково, вирок суду на підставі ст. 407, 408 КПК України - зміні в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 7 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України змінити в частині призначеного покарання:

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з пробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4