КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5780/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року задоволено клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000049, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2023 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України та накладено арешт на майно, а саме на речі, вилучені 04.05.2023 за місцем фактичного перебування ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 297 000 гривень, 95 905 доларів США, 870 Євро; банківську карта «Credit Agricole» № НОМЕР_1 , банківська карта «Мотор-Банк» № НОМЕР_2 ; мобільний телефон «XIAOMI», model: M1906F9SH, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погодженого прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про арешт майна ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000049 від 18.01.2023 року.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, а висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та порушують конституційні права ОСОБА_7 .

Апелянт вказує на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.07.2023 року було частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_6 та зобов`язано уповноваженого слідчого ГСУ СБ України у кримінальному провадженні №0000049 від 18.01.2023 року повернути ОСОБА_7 тимчасово вилучене майно 04.05.2023 року під час проведення обшуку, а саме: грошові кошти в сумі 297 000 грн., 95 905 дол. США, 870 Євро; банківські карти банків «CREDIT AGRICOLE» та «МОТОР-БАНК». Вказана ухвала слідчого судді набрала законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчим суддею, за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000049 від 18.01.2023 року, було встановлено, що вилучене під час обшуку майно, а саме грошові кошти та банківські карти, не відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також апелянт зазначає, що 28.07.2023 прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт грошових коштів у розмірі 297 000 гривень, 95 905 доларів США, 870 Євро; банківської карти «Credit Agricole» № НОМЕР_1 та банківської карти «Мотор-Банк» № НОМЕР_2 , ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2023 залишено без задоволення вказане клопотання.

Крім того апелянт зазначає, що перебуваючи вже більше 7 місяців на стаціонарному лікуванні в КП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», ОСОБА_7 всі свої власні грошові заощадження зберігав при собі в лікарні, законність походженням вказаних грошових коштів вже була встановлена в зазначених вище ухвалах слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва від 21.07.2023 року та 15.08.2023 року, копії яких додаються.

В судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , про дату час та місце розгляду був повідомлений завчасно та у встановлений законом спосіб, клопотань про відкладення не подавав.

Також від захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , надійшли клопотання про відкладення судового розгляду.

Клопотання захисника ОСОБА_11 мотивоване тим, що він перебуває на лікарняному, а тому не може прибути в судове засідання, при цьому ОСОБА_7 , за станом здоров`я знаходиться на стаціонарному лікуванні та не може особисто прийняти участь в розгляді даної справи, що свідчить про те, що він потребує сторонньої правової допомоги.

Клопотання захисника ОСОБА_12 , мотивоване тим, що нею подано 06.12.2023 подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, однак їй такої можливості не надано, що унеможливлює належний захист підозрюваного ОСОБА_7 .

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши подані клопотання стороною захисту, колегія суддів прийшла до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з того, що судом апеляційної інстанції не одноразово задовольнялися клопотання сторони захисту про відкладення апеляційного розгляду. Більш того, захисником ОСОБА_11 до клопотання не додано доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин не прибуття в судове засідання. Обставини про, які зазначає захисник ОСОБА_12 , також не є підставою для відкладення апеляційного розгляду, виходячи з того, що з часу подачі клопотання 06.12.2023 про ознайомлення з матеріалами справи по день апеляційного розгляду 21.12.2023 в захисника було достатньо часу, для ознайомлення з ними.

З урахуванням думки прокурора, який вважав за можливе проведення апеляційного розгляду у відсутність захисників підозрюваного, а також з урахуванням того, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405, ст. 422 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутність останніх.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазахисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 18.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України.

21.08.2023 року слідчий 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000049, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2023 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України, а саме речі, вилучені 04.05.2023 в ході проведення обшуку за місцем фактичного перебування ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 297 000 гривень, 95 905 доларів США, 870 Євро, банківська карта «Credit Agricole» № НОМЕР_1 , банківська карта «Мотор-Банк» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «XIAOMI», model: M1906F9SH, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 .

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , розуміючи що територія Херсонської області окупована зс рф, з метою провадження господарської діяльності, а саме здійснення технічного та допоміжного обслуговування наземного транспорту (відновлення роботи мережі автостанцій) на окупованій території України у взаємодії з незаконними органами влади, 10.05.2022 о 14 год. 16 хв. за допомогою месенджера «Signal» зі свого мобільного телефону передав шляхом направлення фотографії на мобільний телефон, яким користується особа під іменем « ОСОБА_14 », який підтримує зв`язки з представниками незаконно створених органів на території Херсонської та Запорізької областей, список об`єктів нерухомого майна, належних підприємству ТОВ «Херсонавтотранс».

Зі змісту клопотання вбачається, що продовжуючи свою протиправну діяльність ОСОБА_7 05.06.2023 об 11 год 48 хв, у невстановленому місці, з власного мобільного телефону за допомогою месенджер «Signal» надіслав на мобільний телефон, яким користується особа під іменем « ОСОБА_14 », який підтримує зв`язки з представниками незаконно створеними органами на території Херсонської та Запорізької областей, контактну інформацію, а саме номер мобільного контакту Генерального директора ТОВ «Херсонавтотранс» ОСОБА_15 для здійснення впливу на останнього з метою відновлення здійснення господарської ТОВ «Херсонавтотранс» у взаємодії з державою агресором.

Між тим, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 06.06.2022 під час телефонної розмови надав вказівку Генеральному директору ТОВ «Херсонавтотранс» ОСОБА_15 здійснити передачу корпоративних прав підприємства представникам держави-агресора шляхом його перереєстрації в незаконних реєстраційних органах окупаційної адміністрації згідно з законодавством рф, відкрити банківські рахунки у відділенні російської банківської установи «Промсвязьбанк», а також зібрати перелік відповідних документів для подання їх у так звану «Налоговую службу Херсонской области рф» з метою постановки на облік вказаного підприємства в податковій системі держави-агресора.

Крім того, 06.06.2022 ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, під час телефонної розмови за допомогою месенджера «Whatsap» надав вказівку Генеральному директору ТОВ «Херсонавтотранс» ОСОБА_15 про необхідність зустрітись з представником ЗС РФ, а саме особою на ім`я ОСОБА_16 , повідомивши йому умовний пароль «Чорномор», з метою відновлення та впровадження господарської діяльності ТОВ «Херсонавтотранс» на окупованих територіях у взаємодії незаконно створеними органами.

Як вказує слідчий, надалі, у період з 16 червня 2022 по 11 листопада 2022 ОСОБА_7 , як фактичний власник ТОВ «Херсонавтотранс», з іншими не встановленими особами відновив та здійснював господарську діяльність, а саме технічне та допоміжне обслуговування наземного транспорту, що полягало у продажі квитків та отримання стаціонарного збору від автоперевізників мережею автостанцій, що належать ТОВ «Херсонавтотранс» у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

За вказаним фактами протиправної діяльності, 18.08.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є нетяжким та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому, як зазначив слідчий у клопотанні, у ході досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено, що 04.05.2023 за місцем фактичного перебування ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено наступні речі: предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 297 000 гривень, 95 905 доларів США, 870 Євро, банківська карта «Credit Agricole» № НОМЕР_1 , банківська карта «Мотор-Банк» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «XIAOMI», model: НОМЕР_5 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 .

Враховуючи вище викладене, у органа досудового розслідування виникла необхідність у зверненні до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання кримінального провадження.

30.08.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на зазначене майно, що належить ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 167, 170-173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, 18 серпня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вказане майно, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

При цьому, всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя аналізуючи доводи щодо прийнятності вказаного клопотання з огляду на твердження адвоката про зобов`язання уповноважених осіб ГСУ СБУ повернути ОСОБА_7 тимчасово вилучене майно 04.05.2023 під час проведення обшуку, а саме: грошові кошти в сумі 297 000 грн., 95 905 дол. США, 870 Євро; банківські карти банків «Credit Agricole» та «Мотор-Банк», встановив наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Між тим, відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Тобто накладення арешту на майно, з метою забезпечення можливого призначеного покарання у вигляді конфіскації майна, допускається чинним процесуальним законодавством України. Відповідно до клопотання про накладення арешту з метою конфіскації вищевказане майно не розглядається як речовий доказ чи тимчасово вилучене майно.

Між тим, доводи представника власника майна про зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно уповноваженими особами ГСУ СБУ, а також фактичне невиконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва та неповернення грошових коштів та банківських карток власнику майна не взято до уваги слідчим суддею, оскільки виходячи з розуміння принципу диспозитивності суд при розгляді клопотання про арешт майна не в праві розглядати питання, що виходять за рамки клопотання, яке розглядається безпосередньо, а тому не в праві приймати рішення відносно виконання ухвали, зобов`язання уповноваженої особи органу досудового розслідування повернути майно, вчинити інші процесуальні дії.

Слідчий суддя роз`яснив учасникам, що у разі неповернення тимчасово вилученого майна, яке утримується органом досудового розслідування без належних підстав - власники майна, їх представники мають право звернутись до слідчого судді зі скаргою в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, водночас ця скарга має розглядатись окремо, а вирішення цього питання в межах розгляду даного клопотання про арешт майна було б невиправданим, з точки зору закону, виходом за межі судового розгляду.

Так, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт грошових коштів 21.08.2023 року з метою конфіскації майна підозрюваного, як виду покарання, оскільки відповідно до ст.12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є нетяжким та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Так згідно з ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Окрім того, відповідно до ст.48 КВК України, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що санкція ч. 4 ст.111-1 КК України, за якою ОСОБА_7 повідомлено про підозру, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, має на меті забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, зважаючи на наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно може бути приховане або відчужене, а тому клопотання про накладення арешту на речі, вилучені 04.05.2023 за місцем фактичного перебування ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: предмети, схожі на грошові кошти у розмірі 297 000 гривень, 95 905 доларів США, 870 Євро; банківську карта «Credit Agricole» № НОМЕР_1 , банківська карта «Мотор-Банк» № НОМЕР_2 ; мобільний телефон «XIAOMI», model: НОМЕР_5 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 підлягало задоволенню.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року, - залишити без зміни,а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4