Справа № 303/2179/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/466/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чортків, Тернопільської області та мешканця АДРЕСА_1 , (місце реєстрації АДРЕСА_2 ), з середньою освітою, не працюючого, не одруженого раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), захисника адвоката ОСОБА_10

в с т а н о в и в и л а :

цим вироком ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_7 призначити покарання за частиною 1 статті 263 КК України 4(чотири) роки позбавлення волі, за частиною 4 статті 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

За вироком суду, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. 31 березня 2020 року близько 08 години 20 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна, задля вчинення розбійного нападу на мешканця села Яноші, Берегівського району ОСОБА_11 та заволодіння грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах, озброївшись вогнепальною зброєю - самозарядним пістолетом калібру 9x18 мм з нарізним стволом, невстановленої досудовим слідством марки, з глушником, спорядженим бойовими набоями калібру 9x18 мм «ПМ», які є бойовими припасами, а особа, стосовно якої виділено окремо кримінальне провадження, - складним ножем господарсько-побутового призначення з маркуванням «Ganzo», який не є холодною зброєю, на легковому автомобілі марки «ВМW», чорного кольору, з реєстраційним номером Словацької Республіки НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 приїхали до будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_11 , який у цей час виїжджав з двору свого будинку на автомобілі марки «Honda CRV», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Заблокувавши потерпілому виїзд на головну дорогу, ОСОБА_7 , вийшов з автомобіля марки «ВМW» та, тримаючи у правій руці наявну у нього вогнепальну зброю - пістолет з глушником, підбіг до автомобіля марки «Honda CRV» з боку водія, де через спущене скло спрямував ствол пістолета з глушником у напрямку ОСОБА_11 , погрожуючи останньому застосуванням зброї.

У свою чергу особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, вийшовши з автомобіля марки «ВМW», спочатку наявним у нього ножем пошкодив шину правого переднього колеса автомобіля марки «Honda CRV», після чого відчинив передню пасажирську дверку зазначеного автомобіля та намагався заволодіти матерчатою сумкою коричневого кольору з належними ОСОБА_11 грошовими коштами в сумі 800 000 гривень, яка знаходилась в салоні автомобіля.

Під час нападу потерпілий ОСОБА_11 , сприйнявши реальність нападу та загрози його здоров`ю і майну, схопив правою рукою сумку з грошима, натиснув педаль газу на своєму автомобілі та рушивши ним вперед, здійснив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля нападників, чим самим змусив останніх на деяку мить відскочити в сторони від його автомобіля, а тим часом зумів вихопити належний йому спецзасіб - пістолет «Форт-12 РМ» калібру 9 мм, що знаходився в салоні автомобіля.

ОСОБА_7 та особа, стосовно якої виділено окремо кримінальне провадження, доводячи свій єдиний злочинний намір до кінця, з наявною у них зброєю знову підійшли до автомобіля ОСОБА_11 з обох сторін, продовжуючи напад на останнього, у ході захисту від якого ОСОБА_11 застосував свій пістолет «Форт-12 РМ», здійснивши з нього декілька пострілів у нападників, на що ОСОБА_7 , використовуючи наявну у нього вогнепальну зброю - пістолет з глушником, здійснив з неї декілька пострілів у ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді трьох вогнепальних кульових поранень, а саме непроникаючого наскрізного кульового поранення грудної клітини справа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та двох дотикових вогнепальних кульових поранень передньої черевної стінки зліва і внутрішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Незважаючи на одержані в результаті нападу вогнепальні кульові поранення, потерпілий ОСОБА_11 вийшов з належного йому транспортного засобу, відстрілюючись від нападників, а коли у нього закінчились набої, почав втікати від нападників у напрямку міста Берегове, а тим часом ОСОБА_7 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, доводячи свій злочинний умисел щодо розбійного нападу, проникли в салон автомобіля марки «Honda CRV», де заволоділи сумкою з належними ОСОБА_11 грошовими коштами в сумі 800 000 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить особливо великий розмір, з якими на легковому автомобілі марки «ВМW», чорного кольору, з реєстраційним номером Словацької Республіки НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , зникли з місця вчинення розбійного нападу у напрямку міста Мукачева.

Такими діями потерпілому ОСОБА_11 заподіяною шкоду на загальну суму 800 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час без передбаченого законом дозволу у невстановленому місці незаконно придбав у невстановленої особи вогнепальну зброю - самозарядний пістолет калібру 9x18мм з нарізним стволом невстановленої досудовим слідством марки з глушником, споряджений бойовими набоями калібру 9x18мм «ПМ», які призначені для стрільби зі зброї калібру 9x18мм - пістолетів «ПМ», «ФОРТ-12, 14, 17», «СZ-82» та інших відповідного калібру, після чого діючи умисно, протиправно зберігав вказаний пістолет, споряджений бойовими припасами, до 31 березня 2020 року за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 та за місцем фактичного проживання по АДРЕСА_1 , та в інших невстановлених досудовим розслідуванням місцях, а 31 березня 2020 року використав його при вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_11 в селі Яноші Берегівського району, куди привіз пістолет з набоями з міста Мукачева на легковому автомобілі марки «ВМW», чорного кольору, з реєстраційним номером Словацької Республіки НОМЕР_1 .

За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 КК України.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів при наступних обставинах.

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 31 березня 2020 року близько 08 години 20 хвилин, за попередньою змовою особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна, задля вчинення розбійного нападу на мешканця села Яноші Берегівського району ОСОБА_11 та заволодіння грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах, озброївшись вогнепальною зброєю - самозарядним пістолетом калібру 9x18 мм з нарізним стволом невстановленої досудовим слідством марки з глушником, спорядженим бойовими набоями калібру 9x18 мм «ПМ», які є бойовими припасами, а особа, стосовно якої виділено окремо кримінальне провадження, - складним ножом господарсько-побутового призначення з маркуванням «Ganzo», який не є холодною зброєю, на легковому автомобілі марки «ВМW», чорного кольору, з реєстраційним номером Словацької Республіки НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 приїхали до будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_11 , який у цей за кермом автомобіля марки «Honda CRV», реєстраційний номер НОМЕР_2 виїжджав на вулицю Головну з подвір`я свого будинку з двору свого помешкання, заблокувавши останньому проїзд.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , вийшов з автомобіля марки «ВМW» та, тримаючи у правій руці наявну у нього вогнепальну зброю - пістолет з глушником, підбіг до автомобіля марки «Honda CRV» з боку водія, де через спущене скло спрямував ствол пістолета з глушником у напрямку ОСОБА_11 , погрожуючи останньому застосуванням зброї та вбивством. Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, вийшовши з автомобіля марки «ВМW», спочатку наявним у нього ножом пошкодив шину правого переднього колеса автомобіля марки «Honda CRV», після чого відчинив передню пасажирську дверку зазначеного автомобіля та намагався заволодіти матерчатою сумкою коричневого кольору з належними ОСОБА_11 грошовими коштами в сумі 800 000 гривень, яка знаходилась в салоні автомобіля.

Під час нападу потерпілий ОСОБА_11 , сприйнявши реальність нападу та загрози його життю, здоров`ю і майну, схопив правою рукою сумку з грошима, натиснув педаль газу на своєму автомобілі та рушивши ним вперед, здійснив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля нападників, чим самим змусив останніх на деяку мить відскочити в сторони від його автомобіля, а тим часом зумів вихопити належний йому спецзасіб - пістолет «Форт-12 РМ» калібру 9 мм, що знаходився в салоні автомобіля.

Проте, ОСОБА_7 та особа, стосовно якої виділено окремо кримінальне провадження, доводячи свій єдиний злочинний намір до кінця, з наявною у них зброєю знову підійшли до автомобіля ОСОБА_11 з обох сторін, продовжуючи напад на останнього, у ході захисту від якого ОСОБА_11 застосував свій пістолет «Форт-12 РМ», здійснивши з нього декілька пострілів у нападників, на що ОСОБА_7 , використовуючи наявну у нього вогнепальну зброю - пістолет з глушником, здійснив з неї декілька прицільних пострілів у ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді трьох вогнепальних кульових поранень, а саме непроникаючого наскрізного кульового поранення грудної клітини справа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та двох дотикових вогнепальних кульових поранень передньої черевної стінки зліва і внутрішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Незважаючи на одержані в результаті нападу вогнепальні кульові поранення, потерпілий ОСОБА_11 вийшов з належного йому транспортного засобу, відстрілюючись від нападників, а коли у нього закінчились набої, почав втікати від нападників у напрямку міста Берегове, а тим часом ОСОБА_7 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, доводячи свій злочинний умисел до кінця, проникли в салон автомобіля марки «Honda CRV», де заволоділи сумкою з належними ОСОБА_11 грошовими коштами в сумі 800 000 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить особливо великий розмір, з якими на легковому автомобілі марки «ВМW», чорного кольору, з реєстраційним номером Словацької Республіки НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , зникли з місця вчинення розбійного нападу у напрямку міста Мукачева.

Таке формулювання обвинувачення, кваліфіковане органом досудового розслідування за частиною 2 стаття 15 - пункту 6 частини 2 статті 115 КК України слід вважати недоведеним.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Призначити ОСОБА_7 , покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна, за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Також при розгляді апеляційної скарги просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно виправдано обвинуваченого за ч.2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Стверджує, що суд не взяв до уваги наведені прокурором твердження та надані докази, які могли істотно вплинути на його висновки і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновку суду, у судовому рішенні не зазначив, чому суд відкинув ту об`єктивну обставину, що ОСОБА_7 реально намагався вбити потерпілого і таким чином усунути перешкоду заволодіти його майном.

Вважає, що ОСОБА_7 , не міг завершити свого раптового виниклого злочинного наміру на вбивство потерпілого з корисливих мотивів лише тому, що останній також відстрілювався, намагався здійснити маневр своїм автомобілем, а також інший співучасник отримав поранення.

Також зазначає, що покарання обвинуваченому є занадто м`яким та недостатнім для його виправлення і попередження ним вчинення нових злочинів.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить, вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд використав як доказ винуватості обвинуваченого покази потерпілого, які він давав попередньому складу суду, порушивши при цьому принцип безпосередності дослідження показань.

Стверджує, що відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом через відсутність оригіналу відеозапису з камер відеоспостереження.

Зазначає, що слідчі судді Берегівського районного суду Закарпатської області незаконно, всупереч нормам чинного КПК, приймали судові рішення щодо надання дозволів слідчим органу досудового розслідування на проведення обшуків без фіксування за допомогою технічних засобів під час розгляду таких клопотань.

Звертає увагу на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 31.03.2020, де потерпілий ОСОБА_11 нібито впізнав ОСОБА_7 , не можна визнати доказом у вказаному кримінальному провадженні з підстав його проведення без участі понятого, так як свідок ОСОБА_12 поклала лише підпис, та не бачила процедури впізнання, а тому вважає, що проведення впізнання фактично відбулося без понятого.

Стверджує, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 не узгоджуються з показаннями які вони давали в попередньому складі суду.

Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у призначенні додаткової судово молекулярно-генетичної експерти марлевих серветок зі змивами крові та предмету, схожого на ніж, з металу сріблястого кольору та дерев`яними вставками, з маркуванням на лезі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.187 КК України. Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на доводи, які є фактично ідентичні за змістом які подав його захисник ОСОБА_8 .

Звертає увагу на те, що висновки суду про наявність у потерпілого 800 000 грн. не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити. Заперечив апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, з огляду на безпідставність таких.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги сторони захисту, з наведених у них мотивів, та просили такі задоволити. Заперечили апеляційну скаргу сторони обвинувачення, як необґрунтовану.

Представник потерпілого заперечив апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Зокрема суд на підтвердження свої висновків послався на наступні джерела доказів:

- показання потерпілого ОСОБА_11 , який в своїх свідченнях відмітив, що 31 березня 2020 року о 08 годині 15 хвилин виїжджаючи з дому по своїх справах відкрив ворота, виїхав на мостик, побачив сусіда, який повернув йому борг. Зліва від нього побачив чорну « ОСОБА_14 », яка зупинилася неподалік його будинку. Після чого, даний автомобіль під`їхав ближче до його будинку та заблокував йому виїзд. Відразу з пасажирського сидіння вийшов інший чоловік, який підійшов до його автомобіля. Обвинувачений вийшов з водійського місця, підійшов до нього і направив на нього пістолет. Особа, стосовно якої виділено кримінальне провадження намагалася забрати сумку, при цьому вони обидва були одягнуті у темний одяг і на обличчі були медичні маски. Зрозумівши, що відбувається пограбування, він вихопив свій травматичний пістолет, перезарядив і вистрілив два рази у чоловіка, який направив на нього зброю. Чітко пам`ятає, що коли обвинувачений намагався відкрити дверцята автомобіля він здійснив один постріл в обличчя останнього, маска на обличчя опустилася і він його чітко побачив. Після чого, намагався від`їхати з місця події і зіткнувся з автомобілем нападників. Вигукнувши «у него ствол», обвинувачений відбіг і вистрілив у нього два рази. Вистрибнувши з машини він почав відстрілюватися і тікати, при цьому, попередньо інший нападник використав стосовно нього газовий балончик. Повернувся до машини, коли побачив, що вони викрали його сумку з грошима в сумі 800 000 гривень і від`їжджають. Перебуваючи у шоковому стані він сів за кермо свого автомобіля і почав рухатися в напрямку лікарні і викликати швидку допомогу. Розуміючи, що втрачає свідомість, він зупинився і зателефонував своєму сину і сказав, що стосовно нього здійснили розбійний напад. У лікарні повідомили, що треба робити операцію, потім зателефонувала дружина і спитала код до камер спостереження. Ствердив, що саме він надав дозвіл на зняття інформації з камер відео спостереження.

- показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_13 , ОСОБА_11 . ОСОБА_22

-протокол огляду місця події від 31 березня 2020 року та ілюстраційну таблицю (ілюстрація №30), додану до протоколу огляду місця події відповідно до якої зафіксовано плями бурого кольору, які зазначені у протоколі від 31 березня 2020 року, що спростовує доводи сторони захисту стосовно відсутності на місці події слідів(плям бурого кольору);

- протокол огляду місця події від 31 березня 2020 року, відповідно до якого у ході огляду транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , чорного-коричневого кольору, що знаходився у дворі домоволодіння АДРЕСА_3 , виявлено сліди у виді отворів на правій передній дверці на склі. На задній правій фарі(фонарі) наявне пошкодження близьке до прямокутної форми. В обшивці зсередини лівої передньої дверки (водійської) наявні пошкодження у вигляді отворів. На передньому правому колесі наявне пошкодження у вигляді порізу довжиною 2 см. У дверці у кишені дверки виявлено та вилучено набої в кількості 15 штук з маркувальним позначенням «Форт 9 мм РА»». Крім того, з салону автомобіля вилучено предмети, схожі на гільзи, з маркуванням «Форт 9 мм РА».

-протокол повторного огляду місця події від 06 квітня 2020 року, а саме огляду транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться дворі домоволодіння № 132 по вулиці Головній у селі Яноші, з салону вказаного автомобіля в нижній частині сидінні виявлено пляму бурого кольору, ззовні схожу на кров та вилучено з неї змив. З пластмасового захисту водійських дверцят, з середини, безпочередньо в рамі дверей вилучено предмет, ззовні схожий на кулю, калібру 9 мм, яка застрягла в рамі дверей. Крім того, з метою виявлення куль та гільз було додатково обстежено територію перед будинком № 132, однак ніяких об`єктів виявлено не було.

-відеозапис з місця вчинення кримінального правопорушення від 31 березня 2020 року з якого вбачається, що потерпілий виїжджає з дому 31 березня 2020 року о 07 годині 19 хвилин, на містку його зустрічає свідок ОСОБА_15 , о 07 годині 20 хвилин перед його автомобілем зупиняється чорний «BMW», з якого виходять дві особи чоловічої статі у чорному одязі з білими медичними масками на обличчі. Після чого, одна особа чоловічої статі підходить до водія та тримає направлений на нього предмет схожий на пістолет з глушником, інша особа пошкоджує колесо на автомобілі потерпілого. Поки один з чоловіків погрожує потерпілому зброєю, інший відкриває дверку переднього пасажирського сидіння. Потерпілий починає рух автомобіля, і особа, яка відкрила дверцята автомобіля випадає з автомобіля, після чого підводиться і знову намагається проникнути в автомобіль. Через декілька секунд потерпілий здійснює постріл і особа, яка знаходиться біля нього зі зброєю, відстрибує від автомобіля та тримається за обличчя. О 07 годині 21 хвилині потерпілий та особа зі зброєю направили у сторону один одного зброю і здійснюють постріли, потерпілий ховається і починає тікати. Один з нападників проникає до салону автомобіля, потім підходить інший і виймають сумку з автомобіля потерпілого, після чого сідають в транспортний засіб «BMW» та їдуть з місця події;

-протокол обшуку автомобіля «Mersedes Benz», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_3 від 02 квітня 2020 року;

-висновок експерта №26 від 24 квітня 2020 року (здійсненого на підставі постанови слідчого від 31 березня 2020 року) відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних ран грудної клітки відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності, інші ушкодження у вигляді дотикових вогнепальних ран передньої черевної стінки та лівого передпліччя відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 березня 2020 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 серед пред`явлених для впізнання як особу, яка 31 березня 2020 року в селі Яноші Берегівського району по вулиці Головній підійшла до нього разом з іншою особою. ОСОБА_7 , спочатку погрожував пістолетом, а потім зробив декілька пострілів, поранивши його в груди, черево та руку;

- висновок експерта Берегівського районного відділення Закарпатського обласного бюро СМЕ №59 від 22 травня 2020 року відповідно до якого під час огляду ОСОБА_7 встановлено що у ділянці кута рота зліва знаходиться рубець неправильної зіркоподібної форми розміром 0,5х0,5 см блідо-рожевого- синюшного кольору, гладкий, рівний, місцями вкритий корочками бурого кольору, які відпадають, легко рухомий, не спаяний з підлеглими тканинами, поверхня декілька вище рівня навколишньої шкіри. Експерт прийшов до висновку, що виявлений рубець є наслідком заживлення рани, яка в свою чергу могла виникнути внаслідок одного дотикового вогнепального поранення, в тому числі гумовою кулею, вкладається в дату події та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 березня 2020 року, у присутності понятих , свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_7 як особу, з яким знайомий тривалий проміжок часу. Востаннє бачив його 30 березня 2020 року у місті Берегові по вулиці Мукачівській та розповів де можна обміняти гроші за вигідним курсом.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 квітня 2020 року, у присутності понятих, свідок ОСОБА_23 повідомив що впізнає обвинуваченого, як особу чоловічої статі, який, разом з іншою особою чоловічої статі, привозив для ремонту транспортний засіб «Мегсеdes-benz», іноземної реєстрації.

Також вина ОСОБА_7 доведена дослідженими у судовому засіданні першої інстанції висновками експертів: висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 1/212 від 06 травня 2020 року; висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України від№1/21 від 15 червня 2020 року; висновком експерта № СЕ/109/12/2-233МГ/20 від 29 травня 2020 року, яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_7 при цьому експертом зазначено, що на експертизу надано зразок букального епітелію ОСОБА_7 , який відібрано у останнього 07 травня 2020 року на підставі постанови прокурора; висновком експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № СЕ/109/12/2-196МГ/20 від 29 травня 2020 року та таблиць до нього; висновком експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № СЕ/109/12/2-272МГ/20 від 19 червня 2020 року та таблиць до нього; висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 7/82 від 11 червня 2020 року та ілюстративної; висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 12/48 від 20 липня 2020 року та ілюстративної таблиці до нього.

При вирішенні питання про достатність доказів, установлених під час змагального судового розгляду, для визнання особи винуватою суди мають керуватися приписами частин 2 та 4 ст. 17 КПК, згідно з якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Така позиція узгоджується з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом повинно бути доведено всі обставини, які в силу ст. 91 КПК України належать до предмета доказування та мають правове значення для правильної кваліфікації діяння.

Вирішення таких питань має бути здійснено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення та захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, було спростовано фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, про стандарт доказування "поза розумним сумнівом" неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час і спосіб вчинення кримінального правопорушення, його наслідки.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо того, що останній жодного кримінального правопорушення не вчиняв та на момент вчинення кримінального правопорушення знаходився в іншому місці, є надуманими, неконкретними та висунутими ним з метою уникнення покарання.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні 25 березня 2021 року потерпілий підтвердив, що саме обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, вчинили стосовно нього напад та заволоділи належними йому грошовими коштами в особливо великому розмірі. Ствердив, що обвинувачений погрожував йому зброєю, яку в подальшому застосував, після того, як потерпілий почав чинити опір, застосувавши належний йому самозарядний пістолет «Форт-12РМ».

При цьому, на переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі покази потерпілого, у частині заподіяння обвинуваченому тілесного ушкодження, узгоджуються:

- висновком експерта Берегівського районного відділення Закарпатського обласного бюро СМЕ №59 від 22 травня 2020 року, яким підтверджується факт наявності у ОСОБА_7 у ділянці кута рота зліва рубця, який є наслідком заживлення рани, яка в свою чергу могла виникнути внаслідок одного дотикового вогнепального поранення, в тому числі гумовою кулею.

- відеозаписом з камер спостереження, розташованих на будинку ОСОБА_11 , де зафіксовано момент вчинення розбійного нападу та факт застосуванням одним з обвинувачених (як ствердив потерпілий ОСОБА_7 ) вогнепальної зброї. Встановлено, що потерпілий з метою захисту першим застосував належну йому зброю, після чого, обвинувачений ОСОБА_7 почав також здійснювати постріли в бік потерпілого. Окрім цього, підтверджується той факт, що потерпілий здійснюючи постріли, почав відходити з місця подій, після чого нападники, доводячи свій злочинний умисел до кінця, проникли в салон автомобіля марки «Honda CRV», де заволоділи сумкою з належними ОСОБА_11 грошовими коштами та поїхали з місця події на автомобілі «BMW».

- висновком експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № СЕ/109/12/2-272МГ/20 від 19 червня 2020 року підтверджується, що генетичні ознаки слідів крові, виявлених у змивах РБК з бетонної поверхні містка будинку, проїжджої частини дороги, салону автомобіля збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, відповідно до висновку експерта, домінуючі генетичні ознаки клітин, виявлених на всій поверхні ножа збігаються з генетичними ознаками, слідів крові виявлених у змивах з бетонної поверхні містка будинку, проїжджої частини дороги, салону автомобіля та збігаються генетичними ознаками ОСОБА_7

- протоколом пред`явлених для впізнання відповідно до якого потерпілий за фотознімками осіб впізнав саме обвинуваченого, який 31 березня 2020 року в селі Яноші, Берегівського району по вулиці Головній підійшов до нього разом з іншою особою та здійснили напад з метою заволодіння грошовими коштами.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за які він засуджений, і його дії за ч.4 ст.187, ст.263 КК України кваліфіковано правильно.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого в вчиненні розбою ґрунтуються перш за все на прямих доказах. Оцінюючи показання потерпілого, суд приймає до уваги те, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження стороною захисту не надано і в суді не встановлено будь яких фактичних даних, які б стали підставою для сумніву в правдивості показань потерпілого. При цьому суд приймає до уваги, що підстав для оговорення обвинуваченого судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Таким чином апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1ст.263 КК України безпідставними.

Щодо доводів сторони обвинувачення про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.

Як роз`яснено у п. 10 постанови «Про судову практику в справах

про злочини проти життя та здоров`я особи»

за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати в зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок вбивства, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину.

В п.4 тієї ж Постанови зазначено, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у рішеннях, прийнятих за результатами перегляду судових рішень з підстав, передбачених ст. 445 КПК України(постанови № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року, №5-24к15 від 18 червня 2015 року), замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення та наміру вчинити злочин, а тому він є актом, що виконується виключно за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - цеконструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Слід зазначити, що розбій як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. У разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність, а також життя і здоров`я потерпілої особи.

Відповідальність за цією нормою закону настає за напад з метою заволодіння чужим майном, що був поєднаний як із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, так і з погрозою застосування такого насильства. Оцінка небезпечності насильства, яке виявляється у погрозі, повинна проводитися не стільки на суб`єктивному сприянні небезпечності потерпілим, скільки на об`єктивних критеріях і з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така погроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи.

Слід зазначити, що умисне заподіяння у процесі розбою легкого

тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я охоплюється статтею 187 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями, що передбачають відповідальність за злочини проти здоров`я, не потребують.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений погрожував потерпілому зброєю, проте така погроза висловлена під час розбою повністю охоплюється диспозицією статті 187 КК України і додаткової кваліфікації не потребує.

Щодо заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, встановлено що обвинувачений здійснив постріли у сторону потерпілого ОСОБА_11 після того, як останній, з метою самозахисту, застосував наявну у нього зброю, у тому числі здійснив, один постріл в обличчя ОСОБА_7 .

Внаслідок таких дій обвинуваченого, потерпілому спричинені легкі

тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Відтак, незважаючи на отримані у результаті нападу вогнепальні кульові поранення, потерпілий вийшов з належного йому транспортного засобу, відстрілюючись від нападників почав тікати, а обвинувачений з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, доводячи свій злочинний умисел спрямований на розбійний напад, проникли в салон автомобіля марки «Honda CRV», де заволоділи сумкою з належними потерпілого грошовими коштами в сумі 800 000 гривень.

Тобто, потерпілий, після спричинених йому тілесних ушкоджень перебував у стані, в якому проявляв всі ознаки життя, а обвинувачений бачив це та намагався втекти з місця події.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що обвинувачений, за попередньою змовою з іншою особою, здійснив розбійний напад виключно з метою заволодіння грошовими коштами, а після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, залишив місце кримінального правопорушення, при цьому усвідомлював, що потерпілий живий, що свідчить про відсутність мотиву на позбавлення життя ОСОБА_7 .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст. 15 п.6 ч. 2 ст.115 КК України, оскільки умисел обвинуваченого був направлений виключно на вчинення розбійного нападу, а відтак відсутня суб`єктивна сторона визначена статтею 115 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд взяв до уваги показання потерпілого, які він давав 25 березня 2021 року під час розгляду кримінального провадження у попередньому складі суду, чим порушено принцип безпосередності, то слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 16 статті 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення частини 4 статті 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225цього Кодексу. Таким чином, у Кодексі кілька разів висловлено вимогу усного допиту в судовому засіданні.

Те, що у зв`язку з виїздом потерпілого за межі України, судом першої інстанції взяті до уваги та досліджено надані потерпілим покази, які він давав попередньому складу суду, не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Наведене узгоджується з Постановою Верховного суду в справі № 750/5745/15-к від 19 листопада 2019 року, якою визначено, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення частини 4 статті 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відеозапис є копією, а не оригіналом, а відтак такий доказ за відсутності оригіналу підлягає виключення є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

За правилами глави 15 Розділу ІІ КПК, тимчасовий доступ до речей і документів стороні кримінального провадження надається на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження лише у випадку, коли в інший спосіб неможливо отримати речі і документи, які можуть мати значення у справі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IVу випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи інформація з камер спостереження отримана за згодою власника (потерпілого), а постановою слідчого від 31 березня 2020 року вказаний диск визнано речовим доказом.

Також безпідставними є доводи в апеляційний скаргах, що протокол огляду місця події від 31.03.2020 є недопустимим доказом у зв`язку з порушенням порядку проведення такого огляду з участю понятих.

Так, змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

З матеріалів провадження вбачається, що 31 березня 2020 року проведено огляд місця події - проїжджої частини дороги сполученням «Берегово-Мукачево» - вул. Головна, навпроти будинку №132 у с. Яноші Берегівського району.

Хід цієї слідчої дії відповідно до протоколу було зафіксовано на фотоапарат, фотографії роздруковано та долучено до протоколу у виді відповідних фототаблиць.

На думку колегії суддів, під час огляду місця події вимоги ч. 6 ст. 107 КПК України щодо застосування засобів фіксування кримінального провадження не порушено. Сумніви в достовірності відомостей, отриманих у результаті огляду місця події, не виникають. Тому сама собою відсутність відеозапису в матеріалах кримінального провадження, з огляду на вищевикладені обставини, у цьому випадку не може бути підставою для визнання доказів, отриманих під час огляду місця події, недопустимими.

Крім того, захисник посилається як на підставу визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом на фактичну відсутність понятого при проведенні огляду.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття під час провадження слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування в процесуальних документах. Свідчення понятого базуються на обставинах, свідком яких він був.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що під час проведення огляду були присутні поняті ОСОБА_21 та ОСОБА_20 .

Враховуючи, що зазначена слідча дія була проведена за участю двох понятих, протокол огляду місця події підписано всіма учасниками слідчої дії без будь-яких зауважень чи заперечень та до протоколу долучено фототаблицю, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що проведення слідчої дії в цілому відповідає приписам статей 233, 237 КПК України.

В судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , підтвердили, що були присутні під час огляду місця події.

Те, що свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції зазначив, що не пам`ятає, що було в пакетах і не пам`ятає, щоб бачив на місці події кров, то слід зазначити, що з часу проведення слідчих дій пройшов тривалий проміжок часу і він дав показання в судовому засіданні в тому об`ємі, який зміг пригадати.

Більше того, Верховний суд у постанові від 10.12.2020 у справі №473/2485/17 зазначив, що оскільки КПК України не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він не проводиться не в житловому приміщенні, участь понятих при огляді місця події, який проводиться не у житлі, не є обов`язковою.

Стосовно доводів про порушення вимог КПК в ході проведення впізнання за фотознімками колегія суддів вбачає наступне.

Положеннями ч. 6, 7 ст. 228 КПК України визначено вимоги щодо проведення впізнання особи за фотознімками. Зокрема там вказано, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Як вбачається зі змісту вказаної норми закону, чинний КПК України не визначає конкретного порядку отримання органом досудового розслідування фотознімків, за якими буде проводитись впізнання, а також необхідності відображення у протоколі слідчої дії даних про походження таких фотознімків.

Тому відсутність даних щодо джерела отримання працівниками поліції фотографії обвинуваченого та з яких підстав працівники поліції вирішили пред`явити потерпілому саме фотографію ОСОБА_7 не може розглядатися як порушення процесуального закону.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні першої інстанції підтвердила, що була присутня під час пред`явлення особи для впізнання, а саме коли з потерпілим за фотокартками проводили впізнання особи, яка стосовно нього здійснила напад.

Також на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що пояснення свідків ОСОБА_12 ОСОБА_24 та ОСОБА_11 досліджені судом відповідно до статті 23 КПК України, тобто з урахуванням безпосередності дослідження показань, а тому клопотання сторони захисту щодо дослідження показань свідків, даних на стадії судового розгляду під головування судді ОСОБА_25 , не узгоджуються з позицією, викладеною у Постанові Верховного суду в справі № 750/5745/15-к від 19 листопада 2019 року.

Щодо доводів апеляційних скарг, що рішення слідчих суддів про надання дозволів на проведення обшуків не були розглянуті та не перевірено участі слідчих, прокурорів у таких засіданнях та не долучено до матеріалів кримінального провадження копії запису судових засідань слідчого судді про надання дозволів, то такі є безпідставними, оскільки доводячи вину ОСОБА_7 сторона обвинувачення не покликалася на ці докази.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що завдані потерпілому збитки у розмірі 800 000 грн. не підтверджуються у справі жодним доказом , оскільки такі спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 .

Окрім того, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження стороною захисту не надано і в суді не встановлено будь яких фактичних даних, які б стали підставою для сумніву в правдивості показань потерпілого та підстав для його оговорення.

Також як вбачається з матеріалів справи обвинувачений порушуючи порядок під час судових дебатів в суді першої інстанції, не підкорявся головуючому судді, був попереджений та видалений із зали судового засідання, що узгоджується з позицією викладеною 19.06.2018 Верховним Судом у справі №344/12002/15-к.

Інші доводи апелянтів, наведені в апеляційних скаргах були предметом перевірки судом першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, тому колегією суддів до уваги не беруться.

Окрім того, в апеляційнійних скаргах було порушено питання про повторне дослідження усіх наявних доказів у справі, які на її переконання досліджені судом першої інстанції неповно та з порушенням.

Положення ч.3 ст. 404 КПК України визначають умови за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази. Проте таких підстав захисником не наведено.

На думку колегії суддів, клопотання обумовлене незгодою прийнятим судовим рішенням і висновками суду, викладеними в цьому рішенні, що, у розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді.

З урахуванням наведеного, місцевий суд у ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 ретельно перевірив та дослідив матеріали провадження, а також належним чином обґрунтував рішення з наведенням докладних мотивів. Отже, вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Отже, враховуючи, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачених місцевим судом були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, а також з урахуванням того, що будь-які належні докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин відсутні, колегія суддів дійшла висновку, що діям обвинуваченого надано правильну кримінально-правову оцінку, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував характер та тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, який ніде не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, шкоду заподіяну потерпілому не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і таке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

За наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді