Справа № 736/1419/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/827/23
Категорія - ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 16 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Корюківської окружної прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тбілісі, Грузія, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною освітою, пенсіонера, не військовозобов`язаного, не одруженого, на утриманні дітей та осіб похилого віку не маючого, не депутата, раніше не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

- за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 6900 грн. та моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3824,00 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років і визначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу винного та обставини вчиненого. Вказує, що обвинувачений намагався ввести суд в оману вказуючи, що його дії були викликані протиправними діями потерпілих від яких він був вимушений захищатися. Також вважає, що призначаючи покарання суд належним чином не врахував наявні в матеріалах справи дані, що характеризують ОСОБА_8 , зокрема, що він був схильний до порушення законів, є особою пенсійного віку та зловживає спиртними напоями, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта відповідно до якого у нього мають місця психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП «Корюківська ЦРЛ», також, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та він посередньо характеризується за місцем проживання;

- адвокат ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду виправдати ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, п .1 ч. 2 ст. 115 КК України, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст.. 118 КК України та призначивши йому покарання у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України звільнити від відбування покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги не оспорюючи встановлені судом обставини відносно нанесення ОСОБА_8 ударів сокирою потерпілим, зазначає, що останній, як в ході слідчого експерименту так і в судовому засіданні наполягав, що лише захищався від дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які накинулися на нього та почали бити, і він не мав умислу на вбивство, а взяв сокиру лише з метою оборони. Вважає, що наведені обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_12 , які підтвердили наявність дружніх відносин між потерпілими та обвинуваченим. Вказує, що нічого не заважало ОСОБА_8 нанести додаткові удари ОСОБА_12 поки той лежав, потім піднімався на ноги, брав рушник та вибігав.

Зазначаючи, що у ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи має місце легке тілесне ушкодження, вважає за необхідне в цій частині кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України. Однак зауважує, що потерпілий не має претензій до обвинуваченого і не бажає притягнення останнього до відповідальності.

Захисник вважає, що при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_8 в період досудового розслідування та в судовому засіданні не заперечував, що саме він наніс сокирою смертельні поранення ОСОБА_11 та тілесні ушкодження ОСОБА_12 , щиро каявся у скоєному, своєю поведінкою сприяв органу досудового розслідування, потерпіла сторона не вимагала призначення суворого покарання. Зазначає, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, є особою похилого віку та має незадовільний стан здоров`я.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 16 квітня 2023 року, у період часу з 00 годин 00 хвилин по 02 годину 16 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись всередині будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи виниклий злочинний намір, спрямований на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті двом особам та бажаючи їх настання, з особистих неприязних мотивів, гострою частиною сокири, що тримав у своїх руках, наніс один удар в область волосяної частини голови ОСОБА_11 , яка спала, лежачи на підлозі в першій кімнаті будинку поряд з ОСОБА_12 .

Від отриманих тілесних ушкоджень остання померла на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №65 від 22.06.2023 року причиною смерті ОСОБА_11 є відкрита черепно-мозкова травма з масивною крововтратою (проникаюче рубане ушкодження порожнини черепа, малокрів`я внутрішніх органів, ознаки масивної зовнішньої кровотечі), утворена дією твердого предмету з достатньо масою та загостреним краєм з вираженими рубаючими властивостями, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір на вбивство двох осіб 16 квітня 2023 року, у період часу з 00 годин 00 хвилин по 02 годину 17 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись всередині будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих неприязних мотивів, гострою частиною сокири, що тримав у своїх руках, наніс один удар в область волосяної частини голови ОСОБА_12 , який спав на підлозі в першій кімнаті будинку поряд з ОСОБА_11 .

Однак, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме, умисного вбивства двох осіб, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 після отриманого удару сокирою по голові, залишив місце злочину, вибігши з будинку, у зв`язку з чим суспільно небезпечні наслідки у вигляді умисного вбивства двох осіб, а саме, протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 не настали.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №57 від 01.06.2023 року у ОСОБА_12 мають місце тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани лівої скронево-тім`яної ділянки, що могла утворитись від дії предмету, що має ріжучу поверхню, в тому числі 16.04.2023 року, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та заперечували проти апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_8 . Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що до нього прийшов ОСОБА_12 з ОСОБА_11 , і разом з його співмешканкою ОСОБА_13 вони вживали алкогольні напої та лягли відпочивати. Через деякий час він пішов на кухню та став будити ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , щоб відправити їх додому, але у нього не вийшло. Тоді він взяв їх за ноги та став тягнути, вони прокинулися. Потім ОСОБА_12 штовхнув його, а коли він упав на швейну машинку, то останній разом з ОСОБА_11 стали бити його. Коли перестали бить, він правою рукою взяв сокиру і зразу вдарив по голові ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_12 , вони знаходилися на відстані одного метра від нього;

- потерпілого ОСОБА_12 згідно показань якого, 15 квітня 2023 року, близько 21:00 години, він, разом із співмешканкою ОСОБА_11 прийшли до обвинуваченого, в цей час у нього перебувала співмешканка ОСОБА_13 , вони вживали алкогольні напої та лягли відпочивати. Прокинувся від удару по голові, що сталося, не зрозумів, голова запаморочилася, спочатку вибіг у коридор, потім повернувся назад та побачив, що ОСОБА_11 лежала на спині вся голова була у крові. Що стало причиною подій, він не знає, раніше ніколи не сварилися;

- свідка ОСОБА_13 яка пояснила, що прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і вони разом з обвинуваченим вживали алкогольні напої та потім залишилися ночувати. Коли вночі вийшла на кухню, світло горіло, вона сіла на табурет, і в цей час із кімнати вийшов обвинувачений, який мовчки підійшов, взяв сокиру та відразу вдарив ОСОБА_11 по голові, а потім ОСОБА_12 , він піднявся та вибіг із кімнати, вона встигла кинути йому полотенце на голову, яка була у крові.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 16 квітня 2023 року відповідно до якого в ході слідчої дії за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено ряд предметів;

- протоколі огляду місця події від 16 квітня 2023 року, згідно з яким у морзі Сновської ЦРЛ вилучено піднігтеві зрізи рук, волосся та одяг ОСОБА_11 ;

- протоколі огляду предметів згідно з яким проведено огляд та вилучено одяг потерпілого ОСОБА_12 із слідами речовини бурого кольору;

- протоколами отримання зразків для експертизи від 16.04.2023 року, згідно з якими проведено зрізи нігтів та відібрано зразки крові: ОСОБА_12 ; ОСОБА_8 ;

- протоколі огляду предметів від 17 квітня 2023 року, згідно з яким проведено огляд мобільного телефону марки TECNO POP 2F;

- протоколі проведення слідчого експеременту з підозрюваним ОСОБА_8 від 19 квітня 2023 року, під час якого ОСОБА_8 добровільно розповів відомі йому обставини щодо вчинених злочинів та показав порядок їх вчинення, зокрема, розповів, що 15 квітня 2023 року у нього вдома знаходились він, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . Вини вживали алкогольні напої, а почався конфлікт з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в ході якого він впав на підлогу, а коли підвівся, взяв до рук сокиру, котра стояла біля швейної машинки, спочатку наніс один удар по голові ОСОБА_11 , після чого одразу вдарив один раз сокирою в область голови ОСОБА_12 ;

- протоколі проведення слідчого експеременту з потерпілим ОСОБА_12 від 05 травня 2023 року, під час якого ОСОБА_12 добровільно розповів відомі йому обставини вчинення злочинів та показав порядок їх вчинення;

- протоколі проведення слідчого експеременту зі свідком ОСОБА_13 від 05 травня 2023 року, під час якого ОСОБА_13 добровільно розповіла відомі їй обставини вчинення злочинів та показала порядок їх вчинення;

- висновку імунологічної експертизи №261 від 26 квітня 2023 року, згідно з яким кров ОСОБА_8 відноситься до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновку імунологічної експертизи №260 від 26 квітня 2023 року, згідно з яким кров ОСОБА_12 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО;

- висновку експерта №57 від 01 червня 2023 року, згідно з яким у ОСОБА_12 мають місце тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани лівої скронево-тім`яної ділянки, що могла утворитись від дії предмету, що має ріжучу поверхню, в тому числі 16.04.23 року, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Для утворення тілесних ушкоджень потерпілого достатньо одного травматичного впливу предмету, що має ріжучу поверхню в ліву тім`яно-скроневу ділянку, в тому числі удару гострою частиною сокири під гострим кутом. В момент заподіяння тілесного ушкодження потерпілий міг знаходитися в будь-якому положенні, повернутий лівою поверхнею голови до травмуючого предмету;

- висновком цитологічної експертизи №23-ц від 26.05.2023 року, згідно якого при дослідженні піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин з рук громадянина ОСОБА_8 виявлено кров та епітеліальні клітини, при встановленні групової належності крові та клітин виявлено антиген А ізосерологічної системи АВО, який міг походити від особи з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, у тому числі від трупа ОСОБА_11 . Походження антигену А також не виключається і від громадянина ОСОБА_8 , а клітини можуть являтися клітинами його власного нігтьового ложа;

- висновку цитологічної експертизи №21-ц від 26 травня 2023 року, згідно з яким при дослідженні піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин з рук трупа ОСОБА_11 виявлено кров і епітеліальні клітини. При встановленні групової належності крові та клітин виявлено антиген А ізосерологічної системи АВ0, який міг походити від особи з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, у тому числі і від трупа ОСОБА_11 , а клітини можуть являтися клітинами його власного нігтьового ложа. Походження крові та клітин також не виключається і від громадянина ОСОБА_8 ;

- висновку цитологічної експертизи №27-ц від 15.06.2023 року, згідно з яким при дослідженні сокири в об`єкті №1 (на металевій частині) виявлено кров людини, а в об`єкті № 2 (на сокирищі) виявлено кров людини та піт. При встановленні групової належності крові в об`єкті № 1 виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які можуть походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV). Або в даних слідах може мати місце змішання крові осіб з групами крові А (ІІ), В (ІІІ) та АВ (IV) у будь-якій комбінації. В такому випадку антиген А в даних слідах може походити від трупа ОСОБА_11 (група А (ІІ)), а антиген В від громадянина ОСОБА_12 (група В (ІІІ)). При встановленні групової належності слідів в об`єкті № 2 виявлені антигени А і В, які могли утворитися в результаті змішання крові та поту особи (осіб) з групами крові А (ІІ), В (ІІІ) та АВ (IV) у будь-якій комбінації. В такому випадку антиген А в даних слідах може походити від трупа ОСОБА_11 (група А (ІІ)), а антиген В від громадянина ОСОБА_12 (група В (ІІІ)). Враховуючи групову характеристику крові громадянина ОСОБА_8 (група А(ІІ)) домішок поту в об`єкті № 2 від нього не виключається;

- висновком імунологічної експертизи №264 від 02 червня 2023 року, згідно з яким у змиві з лівої руки громадянина ОСОБА_8 знайдено кров людини, при встановленні групової належності за системою АВО, виявлено антиген А, який міг походити від особи з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, і походження його від крові трупа ОСОБА_11 не виключається. Даних за походження крові від громадянина ОСОБА_12 не отримано;

- висновком імунологічної експертизи №265 від 05 червня 2023 року, згідно з яким у змивах, вилучених під час ОМП за адресою: вул. Лермонтова, буд. №21, м. Корюківка; знайдена кров людини, при встановленні групової належності за системою АВО, виявлено наступне: в об`єкті №1 виявлений антиген А, який міг походити від особи з групою крові А(II) з ізогемаглютиніном анти-В, і походження його від крові трупа ОСОБА_11 не виключається. Даних за походження крові від громадянина ОСОБА_12 не отримано. В об`єкті №2 виявлений антиген В, який міг походити від особи з групою крові В(III) з ізогемаглютиніном анти-А, і походження його від крові ОСОБА_12 не виключається. Даних за походження крові від трупа ОСОБА_11 не отримано;

- висновку імунологічної експертизи №267 від 15 червня 2023 року відповідно до якого у слідах на светрі (об. № 1,2,3), на штанах (об. № 4,5), на сорочці (об. № 6), на шкарпетці І (об. № 7), на шкарпетці ІІ (об. № 8), на правій калоші (об. № 9,10), на лівій калоші (об. № 11) громадянина ОСОБА_8 знайдено кров людини, при встановленні групової належності якої за системою АВО вивлено наступне: в об`єктах № 1,2,3,4,6,8,11 виявлені антигени А і В, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV). Або в даних слідах могло мати місце змішання крові осіб з групами крові А (ІІ) з ізогемаглютином анти-В, В (ІІІ) з ізогемаглютином анти-А та АВ (IV) у будь-якій комбінації. В такому випадку антигени А не виключається від крові трупа ОСОБА_11 (група А (ІІ)), а антигену В від громадянина ОСОБА_12 (група В (ІІІ)); в об`єктах № 5,7,9,10 виявлений антиген А, який міг походити від особи (осіб) з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютином анти-В, і походження його від крові трупа ОСОБА_11 не виключається;

- висновку судово-медичної експертизи №65 від 22 червня 2023 року, згідно з яким причиною смерті громадянки ОСОБА_11 є відкрита черепно-мозкова травма з масивною крововтратою та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Вважається, що смерть її настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . В момент отримання відкритої черепно-мозкової травми, громадянка ОСОБА_11 могла перебувати у будь-якій позі, яка не протирічить механізму утворення даного ушкодження. Відкрита черепно-мозкова травма, виявлена при судово-медичній експертизі трупу громадянки ОСОБА_11 , утворена однією рубаючою дією твердого предмету з достатньою масою та загостреним краєм з вираженими рубаючими властивостями у напрямку згори-вниз, зліва-направо;

- матеріалах про проведення негласної слідчої (розшукової) дії, згідно з якими обвинувачений розповідав, що "зарубав топором сожительницу, да его тоже чуть не убил".

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочини вчинено саме обвинуваченим.

Доводи сторони захисту, які зводяться до незгоди з кваліфікацією дій обвинуваченого були предметом детального аналізу суду першої інстанції і обґрунтовано визнані безпідставними. З цими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Надаючи оцінку доводам захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство, оскільки обвинувачений лише захищався від дій потерпілих, які раптово почали наносити йому тілесні ушкодження, а тому обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, а ОСОБА_12 завдав лише легкі тілесні ушкодження, колегія суддів зазначає, що такі доводи не знайшли об`єктивного підтвердження.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Закріплене вказаною правовою нормою право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Разом з тим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Таким чином, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Вказана правова позиція знайшла відображення у висновках Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 липня 2019 року у справі № 524/113/15-к (провадження № 51-2472км18) та від 2 вересня 2021 року у справі № 722/910/19 (провадження № 51-1936км21).

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілих і діяв в стані необхідної оборони, є неприйнятними, оскільки ст. 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно-небезпечного посягання.

Як вбачається з показань самого обвинуваченого він не заперечував той факт, що наніс удари сокирою потерпілим, в тому числі, і в область життєво важливих органів (голову).

Колегія суддів критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , в частині того, що останній захищався від небезпечних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , оскільки стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження такої позиції, при цьому умисність дій обвинуваченого, зокрема, цілеспрямоване нанесення ударів сокирою по життєво важливих органах потерпілих, які спали, підтверджується, як свідком ОСОБА_13 так і показаннями потерпілого ОСОБА_12 та узгоджуються з сукупністю досліджених доказів.

З цього приводу судова колегія бере до уваги дані отримані при проведені відповідних експертиз щодо характеру тілесних ушкоджень в потерпілих та відсутність тілесних ушкоджень у потерпілого.

Отже, такі дії обвинуваченого вірно розцінені як умисні, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та такі, що не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту.

Таким чином, колегія суддів констатує невстановлення як під час судового розгляду, так і під час апеляційного перегляду, достатніх доказів, які б підтвердили, що з боку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке б обумовило з боку ОСОБА_8 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди (у даному випадку ударів потерпілим в життєво важливу частину тіла), для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання.

На переконання колегії суддів, сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, з урахуванням способу заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілим, а саме нанесення ударів сокирою в життєво важливий орган (голову), кількості нанесених ударів, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, свідчить про те, що обвинувачений повністю усвідомлював, що може наступити смерть потерпілих та бажав настання таких наслідків, що вказує на наявність прямого умислу саме на заподіяння смерті.

Поряд з викладеним слід також враховувати пост кримінальну поведінку ОСОБА_8 , який, згідно показань свідка ОСОБА_13 , після нанесення ударів потерпілим поставив сокиру та пішов до іншої кімнати.

Судова колегія вважає, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_11 та спроба вбивства ОСОБА_12 , засвідчують, що під час нанесення тілесних ушкоджень за допомогою сокири намір позбавити їх життя був визначальним мотивом завдання ударів у життєво важливий орган голову.

Твердження сторони захисту на відсутність умислу у ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілих є непереконливими, такими, що спрямовані на пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, та суперечать зібраним по справі та дослідженим в суді першої інстанції доказам, які узгоджуються між собою і в сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи сторони захисту про перебування обвинуваченого у момент інкримінованого йому злочину у стані необхідної оборони не знайшли свого підтвердження, через невстановлення наявності передбаченого ст. 36 КК України такого суспільно небезпечного посягання в діях потерпілих, яке вимагало заподіяння їм смерті.

Враховуючи вище наведене, доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 125 КК України та ст. 118 КК України, з підстав відсутності у нього умислу на заподіяння смерті є безпідставними.

Твердження захисника, що про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_12 свідчить поведінка ОСОБА_8 , який, маючи можливість нанести додаткові удари потерпілому, такого не зробив, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, з огляду на вищенаведену сукупність мотивування протилежного.

Так само, наявність дружніх відносин між обвинуваченим та ОСОБА_12 жодним чином не може свідчити про відсутність у ОСОБА_8 мотивів на вбивство останнього.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані злочини були вчинені і обвинувачений ОСОБА_8 є винним у вчиненні них. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_8 , через те що версія сторони захисту була спростована фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту є необґрунтованою.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його похилий вік, сімейний та матеріальний стан, те, що він раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, являється пенсіонером. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкціями інкримінованих статтей.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання та висунуті у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вищевикладене і наведені в ній доводи були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Посилання захисника щире каяття ОСОБА_8 , як на обставину, що пом`якшує покарання, є непереконливим, саме по собі визнання останнім факту заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень не свідчить про його каяття.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль із приводу скоєного та осуд своєї поведінки засудженим.

Так сам, не знайшли свого підтвердження посилання сторони захисту про сприяння обвинуваченим під час досудового розслідування, оскільки під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним та певною мірою ініціативним.

Як убачається з вироку, місцевий суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши показання учасників провадження, встановив, що обвинувачений заперечував наявність у своїх діях умислу на заподіяння смерті потерпілим, а також надав пояснення щодо обставин вчинення злочину, які не повною мірою співпадають із встановленими фактичними обставинами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав, які б вказували про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Корюківської окружної прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4