Провадження № 1-кс/686/7902/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У скарзі ОСОБА_3 , окрім іншого, йдеться про те, що 01.06.2023 р. до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, було направлено заяву про вчинене кримінальне правопорушення начальником служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , однак, 15.09.2023 р., з листа №13782-23/х/14-01-01-4490/2023 від 30.08.2023 р., ОСОБА_3 стало відомо, що відомості про кримінальне правопорушення, на підставі вказаної заяви, до ЄРДР, всупереч ст.214 КПК України, внесені не були. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить: зобов`язати ТУ ДБР, розташоване у м.Хмельницькому, невідкладно внести відомості про вчинення начальником служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.403, ч.4 ст.425 КК України, та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи.

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у скарзі.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів вбачається, що 05.06.2023 р. ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , зверталась до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, з заявою, датованою 02.06.2023 р. про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована за №1335зкп від 05.06.2023 р. У вказаній заяві від 02.06.2023 р. ОСОБА_3 повідомляла, що «підставою для звернення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому, стало вчинення начальником служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.402, ч.4 ст.403, ч.4 ст.425 КК України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 03.11.2022 р. №851 «Про призначення службового розслідування за фактом втрати військового майна роти спеціальних дій», було проведено службове розслідування, з метою встановлення причин і умов, що сприяли втраті військовослужбовцями військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння та інженерної служби. Підставою для проведення службового розслідування став рапорт командира роти спеціальних дій в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 03.11.2022 р. №°7737 щодо неповернення військовослужбовцями військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння та інженерної служби. 30.12.2022 р. начальником служби внутрішньої безпеки в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 було проведено службове розслідування та складено акт службового розслідування, на підставі якого, командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 було видано наказ №610 «Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна». Так, 03.11.2022 р. командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 було видано наказ №851 «Про призначення службового розслідування за фактом втрати військового майна роти спеціальних дій». Службове розслідування, як слідує з вищевказаного акту та наказу про результати службового розслідування, проводилось виключно стосовно полковника ОСОБА_4 , який, під час його проведення, не перебував у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 (докази чого було наведено ОСОБА_3 у заяві, із зазначенням реквізитів наказів, розпоряджень, приписів, дат вибуття та прибуття ОСОБА_4 у розпорядження командирів інших військових частин, в тому числі в район виконання бойових завдань, з долученням до заяви копій цих документів). Рішення про призначення службового розслідування не відповідає вимогам п.п.1,3 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 608, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 р. за №1503/31371, яким передбачено, що воно приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Оскільки полковник ОСОБА_4 не був підлеглим, в розумінні ст.ст.29, 30, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. № 548-XIV, командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у останнього не було жодних правових підстав для призначення та проведення службового розслідування стосовно полковника ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_5 , всупереч наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 №851 від 03.11.2022 р. «Про призначення службового розслідування за фактом втрати військового майна роти спеціальних дій», провів службове розслідування стосовно полковника ОСОБА_4 , а не військовослужбовців, як того вимагав наказ, тобто, має місце непокора чи інше умисне невиконання наказу та невиконання наказу. Вказаним було порушено п.8 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України №608, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1312.2017 р. за № 1503/31371, яким передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Одним із головних загальних обов`язків усіх військовослужбовців, є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів. Це обумовлено принцип єдиноначальності, який полягає, зокрема в тому, що командир наділений всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і на нього покладена персональна відповідальність перед державою за всі сторони життя і діяльності військової частини, підрозділу, кожного військовослужбовця. ОСОБА_5 порушив порядок виконання наказів, який забезпечує необхідні, в умовах військової служби, відносини підлеглості та військової честі. Наказ по своїй суті - це одна із форм реалізації владних функцій, змістом якої є пряма, обов`язкова до виконання вимога начальника про вчинення підлеглим певних дій по службі. В даній справі має місце умисне невиконання наказу, яке полягло в тому, що майором ОСОБА_5 наказ нібито прийнявся до виконання, але насправді дії, які мали бути виконані - не виконувались. Тобто наказ виконано неточно та не повно. За невиконання наказу командира в/ч передбачена кримінальна відповідальність за ст.403 Кримінального кодексу України. Відповідно до опису обставин вчиненого правопорушення (абзац.2 Акту службового розслідування) встановлено, що згідно накладних на видавання військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння та інженерної служби військової частини НОМЕР_1 , військове майно отримував полковник ОСОБА_4 , який не повернув зброю, боєприпаси, інженерні боєприпаси, засоби підриву та не надав документів про їх списання. Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки, згідно накладних №355 від 17.03.2022 р. та №378 від 17.03.2022 р., капітан ОСОБА_9 отримав на складі РАО військової частини НОМЕР_1 військове майно. Відповідно до накладної № 425 від 17.03.2022 р., штаб-сержант ОСОБА_10 отримав на складі РАО військової частини НОМЕР_1 військове майно. В накладних №399 від 20.03.2022 р. та №51-Б від 10.03.2022 р. навпроти прізвища ОСОБА_4 проставлені підписи, які йому не належать. В накладній №399 від 20.03.2022 р. підпис візуально схожий на підпис капітана ОСОБА_9 . Відповідні клопотання про встановлення належності підпису будуть заявлені в судовому засіданні. Тобто, службове розслідування, проведене начальником служби внутрішньої безпеки в/ч НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 , є поверховим, неповним та необ`єктивним, що є порушенням п.8 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 608, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.112017 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 р. за №1503/31371, яким передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України. В ході розслідування не було встановлено жодного факту отримання військового майна саме полковником ОСОБА_4 та не було встановлено факту роздавання військового майна полковником ОСОБА_4 . Таким чином, в діях майора ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення - невиконання наказу та недбалого ставлення до військової служби, як то наголошувалось вище. В акті також зазначено, що полковник ОСОБА_4 не повернув зброю, боєприпаси, інженерні боєприпаси, засоби підриву та не надав документи на їх списання. Вказане не може знайти свого підтвердження, оскільки полковником ОСОБА_4 надавались особисто Акти на списання використаного на бойові завдання військового майна начальнику служби ракетно-артилерійського озброєння ( АДРЕСА_1 ) та начальнику інженерної служби (ІС) в/ч НОМЕР_1 , що він може підтвердити додатково особисто в судовому засіданні. Згідно матеріалів службового розслідування ст.6 абз.3 акту та пояснення полковника ОСОБА_4 у вересні 2022 року акти на списання подавались відповідним начальникам служб. Це ще один факт доказу недбалого ставлення до військової служби особи, що проводила службове розслідування - майора ОСОБА_5 . В ході службового розслідування було встановлено ряд інших обставин та фактів, які доводять необ`єктивність та незаконність службового розслідування. Так, військове майно видавалось на підставі накладних №355, 378, 425, 399 та 51 Б. В поясненнях полковника ОСОБА_4 , доданих до матеріалів службового розслідування, наголошено, що у вересні 2022 року, на підставі керівних документів, начальнику інженерної служби та начальнику служби РАО в/ч НОМЕР_1 були подані документи на списання використаних боєприпасів та інженерних припасів. Тобто, твердження, що документи про списання військового майна не було подано - не відповідає дійсності. Окрім того, приховування начальником служби РАО та начальником інженерної служби в/ч НОМЕР_1 Актів списання боєприпасів інженерних припасів, також свідчить про свідоме недбале ставлення службових осіб до виконання службових обов`язків. Полковником ОСОБА_4 , при наданні також пояснень, було повідомлено, що решта зброї знаходиться на озброєнні бойових груп, які виконують завдання у складі Сил оборони (у заяві ОСОБА_3 було зазначено кількість, вид озброєння та у командирів яких груп ця зброя знаходиться). Важливим є той факт, що полковника ОСОБА_4 свідомо не було повідомлено, що службове розслідування проводиться щодо втрати військового майна саме ним. Вказаний факт унеможливив надання пояснень, документів, які стосуються службового розслідування; унеможливив вимагання опитування осіб, яким відомі обставини, що стосуються ситуації, що склалась; унеможливив порушення клопотань про витребування та долучення нових документів; унеможливив висловлювання письмових зауважень та пропозицій щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводили, вказаним порушено право полковника ОСОБА_4 , передбаченого ст.57 Конституції України, якою кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. При відібранні пояснень, полковника ОСОБА_4 майором ОСОБА_5 , в ході службового розслідування, не було усунуто суперечностей, наявних в матеріалах справи. Доказом суперечливого, необ`єктивного та неповного проведення службового розслідування є також наступне: начальником відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_9 повідомлено, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 125 від 16.05.2022 р., організаційною групою, у складі чотирьох чоловік, під його керівництвом, проводився збір зброї та боєприпасів, які були роздані громадянам України в період загострення ситуації в адміністративних межах Житомирської області полковником ОСОБА_4 . Одночасно в акті зазначено, що мав місце усний наказ командира в/ч НОМЕР_1 щодо повернення та здавання на склад всього військового майна, що доводить наявність суперечностей в матеріалах службового розслідування. Наступним доказом наявності суперечностей в матеріалах службового розслідування є те, що підставою для проведення службового розслідування став рапорт командира роти спеціальних дій військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 від 03.11.2022 року №7737 щодо не повернення військовослужбовцями військового майна служби РАО та 1C. При цьому, під час проведення службового розслідування (так в акті) підтверджено факти, зазначені у рапорті майора ОСОБА_7 щодо неповернення саме полковником ОСОБА_4 майна служби РАО та інженерної служби на склади в/ч НОМЕР_1 . Враховуючи викладене, є необхідність у дослідженні рапорту командира роти спеціальних дій в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 від 03.11.2022 р. №7737 для встановлення його змісту. Суперечливість, необ`єктивність та неповнота службового розслідування доводиться також і поясненнями начальника відділення підготовки штабу військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 , які наявні в матеріалах службового розслідування. Останній повідомив, що «у відповідності до бойового розпорядження командувача Сил спеціальних операцій ЗСУ … та наказу командира в/ч НОМЕР_1 …, було здійснено видачу зброї, боєприпасів, інженерних боєприпасів, засобів підриву зі складу в/ч НОМЕР_1 для організації руху опору та протидії агресії зі сторони рф на встановлених напрямках. Згідно з накладними на видавання військового майна служби РАО та ІС в/ч НОМЕР_1 , військове майно отримував капітан ОСОБА_9 , який, в подальшому, передав отримане майно полковнику ОСОБА_4 ». При проведенні службового розслідування проігноровано вищевикладену інформацію, та не встановлено осіб, що отримували військове майно у капітана ОСОБА_11 . Передавання військового майна полковнику ОСОБА_4 не підтверджується жодним доказом - відсутні накладні на отримання ним військового майна. Тобто, матеріалами службового розслідування не встановлено фактів отримання та видачі зброї, боєприпасів, інженерних боєприпасів, засобів підриву полковником ОСОБА_4 . Окрім вищевикладеного, полковник ОСОБА_4 не є матеріально-відповідальною особою, в розумінні вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 р. №440 (надалі Інструкція №440). Документи, які підтверджують видачу під звіт полковнику ОСОБА_4 чи в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військового майна, відсутні. Доказами протиправності винесених наказів та неправомірності та безпідставності дій щодо проведення службового розслідування є письмові пояснення осіб, які були залучені до руху опору. Всі вказані особи, при необхідності, готові надати повні та вичерпні пояснення. Прізвища та контакти вказаних осіб буде повідомлено органу досудового слідства на вимогу. Таким чином, вказане службове розслідування є фактом невиконання протиправного наказу командира та недбалого ставлення майора ОСОБА_5 до його проведення, перекладення вини та перекручування обставин, свідоме перешкоджання з невідомо яких причин, встановленню дійсних обстави справи. Недбале ставлення до військової служби полягає, також, у недбалому та несумлінному ставленні майора ОСОБА_5 до вивчення матеріалів службового розслідування та їх аналізу, виявляється ще й в тому, що за наявності в нього реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби та Закон, він виконував свої обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону, у протиріччі з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася. З вищевикладеного слідує, що умисне невиконання наказу та недбале ставлення до військової служби майора ОСОБА_5 , стало підставою для протиправного, поверхового проведення з численними порушеннями законодавчих та нормативно-правових актів, службового розслідування та видачі протиправного наказу №610 від 30.12.2023 року про результати службового розслідування, з подальшим віднесенням збитків, без правових для того підстав, в сумі 1724678,54 грн. (з урахуванням кратності - 17246795,40 грн.), виражених у втраті майна, на рахунок полковника ОСОБА_4 , що є істотною шкодою. З посиланням на ст.ст.2, 214 КПК України, ОСОБА_3 просила: прийняти та невідкладно зареєструвати заяву про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та надати витяг з ЄРДР; розпочати досудове розслідування, у зв`язку з вчиненням начальником служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 дій, що мають ознаки складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.4 ст.403, ч.4 ст.425 КК України; визнати військовослужбовця полковника ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні; повідомити письмово, у встановленому законом порядку та у встановлені строки, про початок кримінального провадження полковника ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_3 »

За результатом розгляду цієї заяви ОСОБА_3 , останній було скеровано лист, за підписом керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, №13782-23/х/14-01-01-4490/2023 від 30.08.2023, який фактично свідчить про той факт, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за поданою ОСОБА_3 заявою від 02.06.2023 р., внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою, є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданій ОСОБА_3 заяві від 02.06.2023 р., викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачені ч.4 ст.402, ч.4 ст.403, ч.4 ст.425 КК України, оскільки дана заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, не свідчить ця заява від 02.06.2023 р. про те, що у випадку, про який повідомляла ОСОБА_3 , мало місце саме: недбале ставлення до військової служби військовою службовою особою; відкрита відмова виконати наказ начальника, інше умисне невиконання наказу; або ж необережне невиконання наказу начальника, що спричинило тяжкі наслідки) не містить ця заява ОСОБА_3 й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій особи за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи, висловленні у заяві ОСОБА_3 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.4 ст.403, ч.4 ст.425 КК України, фактично ґрунтуються на її власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 з порядком призначення, обсягом проведення та подальшим затвердженням результатів службового розслідування, яке здійснювалось за фактом втрати військового майна, необ`єктивним, на її думку, викладенням фактів у акті службового розслідування, а також до незадоволення з перевіркою, в рамках означеного службового розслідування, діянь ОСОБА_4 , відносно якого, як зазначає ОСОБА_3 , були відсутні правові підстави призначати службове розслідування. Однак, викладені у заяві ОСОБА_3 обставини, не свідчать, що внаслідок призначення та проведення у в/ч НОМЕР_1 вищевказаного службового розслідування, за результатом якого було складено вищевказаний акт, комусь, зокрема й ОСОБА_4 , було заподіяно саме істотну шкоду або ж тяжкі наслідки. До того ж, самі твердження ОСОБА_3 в означеній заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також її аргументи, викладені у скарзі та озвучені в судовому засіданні, про вчинення, на її думку, ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, зокрема, й передбачених ч.4 ст.402 або ч.4 ст.403, ч.4 ст.425 КК України, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення дій, зміст, обсяг та порядок здійснення яких не задовольняє когось із зацікавлених осіб.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що уповноваженою особою ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Відповідно, не підлягають до задоволення й вимоги скарги щодо зобов`язання уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, вносити відомості до ЄРДР саме за визначеною у прохальній частині скарги ОСОБА_3 кваліфікацією, із зазначенням саме визначених останньою обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та розпочинати досудове розслідування у формі досудового слідства, оскільки вказані вимоги виходять за межі визначених чинним КПК України повноважень слідчого судді та є похідними від вимоги щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР, у задоволенні якої скаржнику відмовлено.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя