ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003414 від 01.10.2023, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням кожного

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Сєвєродонецьк Луганської області, жительки АДРЕСА_1 , такої, що має середню освіту, раніше несудимої,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Брест Республіка Білорусь, жителя АДРЕСА_1 , такого, що має вищу освіту, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено: 1) з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022; 2) з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022; 3) з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022; 4) з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022; 6) з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023; 7) з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 01.05.2023 №255/2023; 8) з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023.

Водночас, судом встановлено, що 30.09.2023 приблизно о 12:37 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у приміщенні магазину «СІЛЬПО», що розташований у ТРЦ «ПОЛЯРНИЙ» у місті Києві (вул. П. Калнишевського, 2), де у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, а саме товару, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» ().

Реалізуючи свій вищевказаний спільний умисел, того ж дня, в той же час та місці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, розподіливши ролі між собою, переконавшись у тому, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, тобто в тому, що вони діють таємно, умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, підійшли до торгівельних полиць магазину, звідки взяли товар, а саме:

- лосось шматочками слабосолені, вагою 0,21 кг, вартістю 83,79 грн (без ПДВ); - пучок вітамінний Зелена Країна, у кількості 1 шт., вартістю 23,99 грн (без ПДВ); - лимон Аргентина, вагою 0,172 кг, вартістю 9,76 грн (без ПДВ); - свинячий биток фермерський, вагою 1, 376 кг, вартістю 239,63 грн (без ПДВ); - куряче філе 0,936 кг, вартістю 199,05 грн (без ПДВ); - томат вагою 0,8 кг, вартістю 47,35 грн (без ПДВ), - пиво Holsten Pilsener світле з/б (4*0,48) у кількості 4 банки, вартістю 71,99 грн (без ПДВ); - пиво Holsten Pilsener світле з/б (2*0,48) у кількості 2 банки, вартістю за 1 одиницю товару 24,79 грн (без ПДВ), загальною вартістю 49,58 грн (без ПДВ), а всього товару на загальну суму 645,14 грн (без урахування ПДВ), який поклали в торгівельний кошик, що був у руках ОСОБА_7 , після чого направились у кафе, що знаходиться у приміщені вищевказаного магазину, де ОСОБА_6 переклала вказаний товар з торгівельного кошика до чорної сумки, яка того дня була при ній, та, тримаючи при собі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом попрямували до виходу з магазину.

Виконавши усі дії, які ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважали необхідними для таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, останні, не розрахувавшись за товар, належний ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (), який знаходився в сумці ОСОБА_6 , разом пройшли повз сигнальні рамки та направилися до виходу з магазину, однак свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі, так як були зупинені працівниками магазину «СІЛЬПО» у приміщені ТРЦ «ПОЛЯРНИЙ».

Внаслідок вчинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 могли спричинити майнову шкоду ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» () на загальну суму 645,14 грн (без урахування ПДВ).

Представник потерпілого ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» - ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився. При цьому, в матеріалах кримінального провадження міститься заява останнього, в якій представник потерпілого просить судове провадження кримінального провадження здійснювати за його відсутності.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 30.09.2023 приблизно о 12:37 вони разом із дружиною ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «СІЛЬПО», що розташований у ТРЦ «ПОЛЯРНИЙ» у місті Києві (вул. П. Калнишевського, 2), вирішили вкрасти продукти харчування. Після чого, вони разом із дружиною ОСОБА_6 склали продукти харчування до продуктового кошика, який був у його руках, та направились до кафе, що розташоване у цьому магазині, де дружина переклала продукти харчування з торгівельного кошика до сумки, яка були при ній того дня. Після цього, вони разом із дружиною, не маючи грошей на сплату товару, перетнули лінії кас і направились до виходу з магазину, однак були зупинені працівниками магазину, яким добровільно видали несплачений товар.

При цьому, ОСОБА_7 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаялась, зазначила, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердила обставини кримінального провадження, при цьому не оспорювала день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого нею злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показала наступне.

Так, обвинувачена ОСОБА_6 підтвердила показання обвинуваченого ОСОБА_7 та показала, що 30.09.2023 приблизно о 12:37 вони разом із чоловіком, перебуваючи в приміщенні магазину «СІЛЬПО» (вул. П. Калнишевського, 2, м.Київ), вирішили вкрасти продукти харчування. Після цього, вони склали продукти до продуктового кошика та направились до кафе, яке розташоване в магазині, де вона переклала продукти до сумки, яка була при ній того дня, та пішли до виходу з магазину, однак були зупинені працівниками охорони. Висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю, щиро покаялась та просила суворо не карати.

Показання обвинуваченої ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останньою змісту обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють обставин кримінального провадження і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням відомостей, що характеризують особу кожного з обвинувачених, а також інших письмових документів, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши кожного з останніх, дослідивши долучені стороною обвинувачення письмові матеріали кримінального провадження відповідно до встановленого порядку, а саме відомості, що характеризують особу кожного з обвинувачених та інші письмові документи, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, коли кожен з обвинувачених виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі кожного з обвинувачених, доведено повністю та кваліфікує дії кожного з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання кожному з обвинувачених, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття відповідно до ст. 66 цього Кодексу, обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не встановив.

Зважив суд і на дані про особу винної, зокрема те, що вона раніше несудима, офіційно непрацевлаштована, одружена, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, за місцем проживання характеризується формально посередньо, має середню освіту, на спеціальних обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про її осудність.

Приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_7 , суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття відповідно до ст. 66 цього Кодексу, обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не встановив.

Зважив суд і на дані про особу винного, зокрема те, що він раніше несудимий, офіційно непрацевлаштований, одружений, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, за місцем проживання характеризується формально посередньо, має вищу освіту, на спеціальних обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також характер і спосіб вчинення злочину, причини внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, та те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили закінчений замах на злочин, який відноситься до категорії тяжких, у сукупності з розміром матеріальної шкоди, яку обвинувачені могли спричинити в разі доведення злочину до кінця, зваживши на ставлення кожного з обвинувачених до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення кожному з обвинувачених покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, оскільки, на переконання суду, саме такий вид основного покарання буде необхідним і достатнім для виправлення кожного з обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності з відомостями про особу кожного з обвинувачених і розміром матеріальної шкоди, яку вони могли спричинити своїми протиправними діями, а також з огляду на те, що викрадене майно було вилучено та в подальшому було передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах про можливість виправлення кожного з обвинувачених без реального відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд вважає за можливе звільнити обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення кожного з них та попередження вчинення останніми нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на них обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- лосось шматочками слабосолені, вагою 0,21 кг; пучок вітамінний Зелена Країна, у кількості 1 шт.; лимон Аргентина, вагою 0,172 кг; свинячий биток фермерський, вагою 1, 376 кг; куряче філе 0,936 кг; томат вагою 0,8 кг; пиво Holsten Pilsener світле з/б (4*0,48) у кількості 4 банки; пиво Holsten Pilsener світле з/б (2*0,48) у кількості 2 банки (постанова від 01.10.2023), які передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» - ОСОБА_8 (розписка від 01.10.2023), - після набрання вироком законної сили залишити потерпілому за належністю;

- оптичний диск із відеозаписом події від 30.03.2023 у магазині «СІЛЬПО» у місті Києві (вул. П. Калнишевського, 2) (постанова від 15.10.2023) - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1