Номер провадження: 11-кп/813/657/24
Справа № 513/1028/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 04.10.2023 у кримінальному провадженні №0000628, внесеному до ЄРДР 25.05.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ройлянка, Саратського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 ( п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання основного покарання ОСОБА_8 рахується з дня затримання уповноваженою особою з метою доставлення до місця відбування покарання, в порядку виконання вироку суду.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 25.05.2023 по 19.07.2023, включно.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 25.05.2023, приблизно о 16.30 годині, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог п/п а) п. 2.9. «Правил дорожнього руху» України (далі Правила) (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001).

В той же день, приблизно о 16:40 годин, у денну пору доби, водій ОСОБА_8 , керуючи зазначеним транспортним засобом, здійснював на ньому рух по проїзній частині вул. Молодіжна, у с. Ройлянка Білгород - Дністровського району Одеської області, та перебуваючи під впливом алкоголю, позбавив себе можливості об`єктивно сприймати дорожню обстановку та вчасно реагувати на її зміну.

Продовжуючи рух в населеному пункті у вказаному напрямку поблизу розташування будівлі № 81 по вул. Молодіжна у с. Ройлянка на зазначеному автомобілі, водій ОСОБА_8 , частково виїхав на праве узбіччя проїжджої частини автодороги (за ходом свого руху), де перебував малолітній пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в тому ж напрямку, що і автомобіль.

Маючи об`єктивну можливість своєчасного виявлення на лінії руху транспортного засобу вказаної дитини, ОСОБА_10 , водій ОСОБА_8 , проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, був неуважним, своєчасно не зреагував на її зміну, негайно не жив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого передньою правою боковою частиною керованого автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 , діючи тим самим у порушення вимог п. 1.5., 1.7., п/п б) п. 2.З., п. 13.1, п. 13.3 Правил.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній потерпілий ОСОБА_10 , отримав наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму: підшкірний, підапоневротичний крововилив лівої тімяної, потиличної ділянок, перелом кісток склепіння та основи черепу зліва, забій головного мозку важкого ступеню, субарахноїдальний крововилив, пневмоцефалія, гемотимпанум; закриту травму шийного відділу хребта, компресійний перелом 3 шийного хребця 1 ступеню, які відповідно до п.4.9.5. «Правил судово- -медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» дана поєднана травма за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2., п. 2.1.3. «а», «б», «в», «е» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Допущенні водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. 1.5., 1.7., п/п а) і. 2.1., п/п б) п. 2.З., п/п а) п. 2.9., п. 13.1., п. 13.3., Правил, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини у вчинені кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду підлягає зміні в частині призначення покарання.

Доводи обґрунтовує тим, що встановлені у судовому засіданні пом`якшуючі обставини надавали суду підстави для призначення покарання у відповідності зі ст. 69 КК України. Вказує, що є особою раніше не судимою, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має шестеро неповнолітніх дітей, позитивно характеризується сусідами та односельцями, потерпілий малолітній знаходиться у задовільному стані, ходить до школи, з представником малолітнього примирився, а тому є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначенні покарання та призначити покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України не пов`язаного з позбавлення волі без призначення додаткової міри покарання.

Погоджуючись із вироком суду першої інстанції прокурор ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу, оскільки вважає, що призначене покарання є справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_12 будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання не з`явились, однак до початку судового розгляду подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Окрім того у поданому клопотанні просили призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки претензій до останнього не мають.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за їх відсутності, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілого та його законного представника..

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесні ушкодження, а саме за ознаками кримінального правопорушення ч. 2 ст. 286-1 КК України визнав у повному обсязі та підтвердив обставини вчинених злочинів.

Судовий розгляд здійснено у відповідності до положень ст. 349 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження показань, речей і документів.

У апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 - 1 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів обвинуваченого про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то апеляційний суд прийшов до наступного.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

У п.п. 1, 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, судом першої інстанції хоча і враховано, проте не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та характеризується позитивно.

Крім того судом першої інстанції не враховано дані про те, що обвинувачений ОСОБА_8 на досудовому розслідування повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що свідчить про його дійсно щире каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Також апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 є єдиним годувальником у сім`ї та має на утриманні дружину та шістьох малолітніх дітей, де найменшому 6 місяців.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення вперше, добровільне та повністю відшкодування шкоди потерпілому.

Обставини, які обтяжують її покарання, судом віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Одночасно, колегія суддів враховує дані, щодо сплати обвинуваченим ОСОБА_8 грошових коштів на лікування малолітнього потерпілого та можливість підтримувати в подальшому останнього у разі надання необхідної матеріальної допомоги.

Перераховані вище обставини, які в силу положень ч. 2 ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 та в сукупності з наведеними даними про його особу, на переконання апеляційного суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а тому дають обґрунтовані підстави суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої даною нормою закону, у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними на строк 5 роки.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином законодавством чітко встановлена імперативна заборона на застосування звільнення від відбування покарання у разі засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

При цьому апеляційний суд вважає посилання обвинуваченого ОСОБА_8 для пом`якшення обраного йому покарання, шляхом не застосування додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами необґрунтованими, оскільки санкція ч. 2 ст. 286-1 КК України передбачає застосування обов`язкового додаткового покарання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд переконаний, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, які слід відбувати реально буде достатнім та необхідним для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

До такого переконання колегія суддів прийшла з огляду на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характер діянь, форму і ступінь вини обвинуваченого та з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Крім того, призначене покарання, на переконання апеляційного суду, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

З наведених підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_8 - зміні в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 04.10.2023 у кримінальному провадженні №0000628, внесеному до ЄРДР 25.05.2023, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України в частині призначення покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними на строк 5 років.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4