У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майор юстиції ОСОБА_4 , погоджене начальником відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000700 від 17.08.2023 року, за підозрою громадян рф ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28 ч.ч.1,2 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майор юстиції ОСОБА_4 , погоджене начальником відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000700 від 17.08.2023 року, за підозрою громадян рф ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28 ч.ч.1,2 ст. 438 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000700 від 17.08.2023 року, за підозрою громадян рф ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Також, ч.1 ст. 97 Глава VI Конвенції передбачено, що інтернованим буде дозволено залишити при собі речі власного користування. Гроші, чеки, цінні папери тощо, коштовні речи можуть бути відібрані лише відповідно визначеній процедурі. У такому разі інтернованим буде видано детальну розписку.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Так, відповідно до ст. 8 Статуту внутрішньої служби збройних сил російської федерації, затвердженого указом президента російської федерації №1495 від 10 листопада 2007 (далі - Статут), відповідно до законодавства російської федерації зміст та обсяг прав, обов`язків та відповідальності військовослужбовців, залежать від того, перебувають вони при виконанні обов`язків військової служби чи ні. Військовослужбовець вважається таким, що виконує обов`язки військової служби у випадках, зокрема, участі у бойових діях, виконання завдань в умовах надзвичайного стану та військового стану, а також в умовах збройних конфліктів. Військовослужбовці, які є іноземними громадянами, беруть участь у виконанні завдань в умовах військового стану, а також в умовах збройних конфліктів відповідно до загальновизнаних принципів і норм міжнародного права, міжнародних договорів російської федерації та законодавства російської федерації та виконання наказу (наказу) або розпорядження, відданого командиром (начальником).

Згідно із ст. 16. Статуту військовослужбовець у службовій діяльності керується Конституцією російської федерації, федеральними конституційними законами, федеральними законами, загальновійськовими статутами та іншими нормативними правовими актами Російської Федерації. Захист державного суверенітету і територіальної цілісності Російської Федерації, забезпечення безпеки держави, відбиття збройного нападу, а також виконання завдань відповідно до міжнародних зобов`язань Російської Федерації складають сутність військового обов`язку, який зобов`язує військовослужбовця, зокрема, дотримуватися загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародні договори російської федерації.

Разом з цим, ст. 22. Статуту передбачає обов`язок військовослужбовця знати і дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, правила поводження з пораненими, хворими, особами, які зазнали аварії корабля, медичним персоналом, духовними особами, цивільним населенням в районі бойових дій, а також з військовополоненими.

Також, відповідно до ст. 34. Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням одні військовослужбовці стосовно інших можуть бути начальниками або підлеглими. Начальник має право віддавати підлеглому накази та вимагати їх виконання. Він повинен бути для підлеглого прикладом тактовності, витриманості і не повинен допускати фамільярності та упередженості щодо нього. За дії, що принижують честь і гідність підлеглого, відповідає начальник. Підлеглий зобов`язаний беззаперечно виконувати накази начальника.

Згідно із ст. 39. Статуту наказ - розпорядження командира (начальника), звернене до підлеглих і потребує обов`язкового виконання певних дій, дотримання тих чи інших правил або встановлює будь-який порядок, положення. Наказ командира (начальника) повинен бути виконаний беззаперечно, точно і вчасно. Також, відповідно до ст. 44. командир (начальник) несе відповідальність за відданий наказ (наказ) та його наслідки, за відповідність змісту наказу вимогам статті 41 цього Статуту та за неприйняття заходів щодо забезпечення його виконання.

Також, ст. 70. Статуту передбачає, що військовослужбовці повинні бути ввічливими по відношенню до цивільного населення, проявляти особливу увагу до інвалідів, людей похилого віку, жінок і дітей, сприяти захисту честі та гідності громадян, а також надавати їм допомогу при нещасних випадках, пожежах та інших надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру.

Статтею 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Статтею 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Напади невибіркового характеру заборонено. До нападу невибіркового характеру належать: напади, не спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як це вимагається згідно з цим Протоколом; і які, таким чином, у кожному такому випадку поражають воєнні об`єкти й цивільних осіб або цивільні об`єкти, не розрізняючи їх; напади, котрі, як можна очікувати, попутно потягне за собою втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб та шкоду цивільним об`єктам, або те й інше разом, які були б надмірними щодо конкретної і безпосередньої воєнної переваги, якої передбачається таким чином досягти.

Також статтею 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: вбивство; катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; каліцтво; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, непристойне посягання в будь-якій його формі; взяття заручників; колективне покарання; і погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Київської області, починаючи з 24.02.2022, у тому числі село Мотижин та територіальна громада Бучанського району - знаходились під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Так, ОСОБА_11 , будучи, єфрейтором 4-го розвідувального взводу розвідувальної роти роти НОМЕР_1 ОМСБр НОМЕР_2 загальновійськової армії Східного військового округу ЗС РФ, в/ч № НОМЕР_3 , у складі НОМЕР_4 , наводчиком-оператором, у період часу з 24.02.2022 по 02.04.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, під прикриттям широкомасштабного російського вторгнення та ракетного обстрілу з території Російської Федерації та Республіки Білорусії, пересуваючись на різній військовій техніці, обладнаній озброєнням та з використанням особистої стрілецької зброї, у складі зазначеного воєнізованого формування, вторглися на територію України, з метою її окупації, зміни меж її території з одночасним грубим порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України за наступних обставин.

Внаслідок воєнних дій збройні сили та інші військові формування Російської Федерації окупували окремі території Бучанського район Київської області, а безпосередньо 1 БТГР, до складу якого входив ОСОБА_11 , застосовуючи військову силу, окупував територію сіл Северинівка, Мотижин, Копилів Бучанського району Київської області, а також прилеглих до них територій, які у період з 24.02.2022 по 02.04.2022, тобто під час збройного конфлікту, перебували під контролем збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Під час фактичної окупації сіл Северинівка, Мотижин, Копилів Бучанського району Київської області, а також прилеглих до них територій, тобто у період приблизно 02-03.03.2022 по 02.04.2022, командир розвідувального взводу розвідувальної роти 37 ОМСБр 36-ї загальновійськової армії Східного військового округу ЗС РФ, в/ч № НОМЕР_3 , у складі 1-го БТГР - старший лейтенант ОСОБА_6 , заступник командира взводу - командир відділення старший сержант ОСОБА_12 , радіотелефоніст сержант ОСОБА_13 , наводчик-оператор БМ молодший сержант ОСОБА_14 , старший розвідник-оператор єфрейтор ОСОБА_10 , наводчик-оператор БМ ОСОБА_15 , розвідник оператор єфрейтор ОСОБА_8 , командир відділення старший сержант ОСОБА_16 , радіотелефоніст рядовий ОСОБА_17 , наводчик-оператор єфрейтор ОСОБА_11 , старший розвідник-оператор рядовий ОСОБА_18 , розвідник оператор ОСОБА_19 , механік-водій БМ рядовий ОСОБА_20 , командир відділення старший сержант ОСОБА_21 , старший розвідник-оператор молодший сержант ОСОБА_9 , розвідник-оператор рядовий ОСОБА_22 , розвідник-оператор єфрейтор ОСОБА_23 , механік-водій єфрейтор ОСОБА_24 , механік-водій рядовий ОСОБА_7 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи з числа вказаного підрозділу, та інших невстановлених слідством бойових підрозділів ЗС РФ, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи вимоги міжнародного гуманітарного права, проводили спеціальні рейди спрямовані на залякування цивільного населення та з метою його тероризування, шляхом вчинення актів насильства та загрози насильства.

Так, 03.03.2022 приблизно між 10 год. 00 хв. та не пізніше 15 год. 00 хв., екіпаж БПМ-2 у складі командира взводу старшого лейтенанта ОСОБА_6 , єфрейтора ОСОБА_10 , оператора єфрейтора ОСОБА_8 , наводчика-оператора єфрейтора ОСОБА_11 , старшого розвідника-оператора молодшого сержанта ОСОБА_9 , та механіка-водія рядового ОСОБА_7 , озброєні штатною зброєю БМП-2, а також стрілецькою вогнепальною зброєю, діючи умисно, з метою залякування місцевого цивільного населення - громадян України, з метою начебто запобігання проникнення на тимчасово окуповану територію диверсійно-розвідувальних груп Збройних Сил України, прибули на відрізок автодороги, що веде з так зв. «Житомирської траси» (Е-40) до с. Мотижин Бучанського району Київської області (координати місцевості: 50.4107965, 29:9303785).

Знаходячись на вказаному відрізку автодороги екіпаж БМП-2 помітив в полі свого зору колону автотранспортних засобів у складі двох автомобілів, а саме: автомобіль марки/моделі «MAZDA CX-5» та автомобіль марки/модель «KIA MAGENTIS», які рухалися назустріч екіпажу, та де за вказаних обставин, цивільні пасажири вказаних автотранспортних засобів, не брали участі у воєнних діях і фактично знаходилися під владою противника на окупованій території.

На той момент в автомобілі марки/моделі «MAZDA CX-5» за кермом перебувала громадянка України ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; в автомобілі марки/модель «KIA MAGENTIS» за кермом перебував громадянин України ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, ОСОБА_11 , будучи старшим розвідником-оператором, перебуваючи у складі екіпажу БМП-2, виконуючи бойовий наказ командира ОСОБА_6 щодо запобігання начебто проникнення в зону відповідальності диверсійно-розвідувальних груп противника, діючи умисно, проявляючи жорстокість у війні, грубо нехтуючи її законами та звичаями, ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , перебуваючи у складі екіпажу БМП-2, застосував відносно них вогнепальну зброю «системи Калашникова» з метою протиправного заподіяння їх смерті. Внаслідок чого настала смерть ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 .

При цьому, відповідно до висновків експертів від 21.03.2023 №КСЕ-19/111-22/53832-БЛ/128/К за результатами проведення комплексної судово-балістичної експертизи (експертизи зброї та боєприпасів) та судово-медичної експертизи, цілком ймовірно, що наявні у ОСОБА_25 тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини могли виникнути в результаті вогнепального поранення, яке завдане шляхом здійснення пострілів з вогнепальної зброї біля автомобіля «MAZDA CX-5», що в цілому не суперечить умовам та обставинам, що наведені у матеріалах кримінального провадження; цілком ймовірно, що наявні у ОСОБА_27 тілесні ушкодження грудної клітини могли виникнути в результаті вогнепального поранення, отриманого на місці водія автомобіля «KIA MAGENTIS», яке завдане шляхом здійснення пострілів з вогнепальної зброї за умов та обставин, що наведені у матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до висновку експерта № 1611 Боярського відділення Комунального закладу Київської обласної Ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України, встановлено відкритий уламковий перелом тіла правої стегнової кістки в середній третині. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв?язку з настанням смерті. Враховуючи дані гістологічного дослідження та гнилісні зміни від виникнення перелому до смерть пройшло, ймовірніше, не більше 40-60 хвилин. Отже смерть, ОСОБА_28 наступила від відкритого перелому тіла правої стегнової кістки.

Отже, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_11 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які виразились у формі нападу на цивільне населення, поєднані з умисним вбивством цивільних осіб ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , вчинені за попередньою змовою групою осіб, чим порушив вимоги ст. ст. 3, 27, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женеві 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, Гаазькими конвенціями 1907 року, вчинив злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Таким чином, ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

Крім того, 03.03.2022 приблизно між 10 год. 00 хв. та не пізніше 15 год. 00 хв., екіпаж БПМ-2 у складі командира взводу старшого лейтенанта ОСОБА_6 , єфрейтора ОСОБА_10 , оператора єфрейтора ОСОБА_8 , наводчика-оператора єфрейтора ОСОБА_11 , старшого розвідника-оператора молодшого сержанта ОСОБА_9 , та механіка-водія рядового ОСОБА_7 , озброєні штатною зброєю БМП-2, а також стрілецькою вогнепальною зброєю, діючи умисно, з метою залякування місцевого цивільного населення - громадян України, з метою начебто запобігання проникнення на тимчасово окуповану територію диверсійно-розвідувальних груп Збройних Сил України, прибули на відрізок автодороги, що веде з так зв. «Житомирської траси» (Е-40) до с. Мотижин Бучанського району Київської області (координати місцевості: 50.4107965, 29:9303785).

Знаходячись на вказаному відрізку автодороги екіпаж БМП-2 помітив в полі свого зору колону автомобілів, що складалась з автомобіля марки/моделі «Toyota RAV4» (на праві власності належить ОСОБА_29 ) за кермом якого перебував ОСОБА_30 , на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позаду перебували діти ОСОБА_29 та автомобіля марки/моделі «KIA CEE'D» (на праві власності належить ОСОБА_31 ) за кермом якого перебувала ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на задньому сидінні перебували ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які рухались назустріч екіпажу, та, де за вказаних обставин, останні, не брали участі у воєнних діях і фактично знаходились під владою противника на окупованій території.

Так, ОСОБА_11 , будучи старшим розвідником-оператором, перебуваючи у складі екіпажу БМП-2, виконуючи бойовий наказ командира ОСОБА_6 щодо запобігання начебто проникнення в зону відповідальності диверсійно-розвідувальних груп противника, діючи умисно, проявляючи жорстокість у війні, грубо нехтуючи її законами та звичаями, разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , перебуваючи у складі екіпажу БМП-2, застосував відносно автомобілів «Toyota RAV4» та «KIA CEE'D» вогнепальну зброю «системи Калашникова». Внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб «Toyota RAV4».

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19-23/22229-АВ від 27.04.2023 ДНДЕКЦ МВС України вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota RAV4» номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 унаслідок його пошкодження, станом на 03.03.2022 складала 606 460,00 грн.

Отже, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_11 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які виразились у формі нападу на цивільне населення, чим порушив вимоги ст. ст. 3, 27, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женеві 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, Гаазькими конвенціями 1907 року, вчинив злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Таким чином, ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 28.08.2023 складено, але не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбаченихч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

На виконання вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення та відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, та відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Так, 30.08.2023 року вручено повідомлення про підозру ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 13.09.2023, 14.09.2023 та 15.09.2023 опублікувано повідомлення про підозру та повістки про його виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України, «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

13.09.2023 ОСОБА_11 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

14.09.2023 ОСОБА_11 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

15.09.2023 ОСОБА_11 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням ГВ КІБ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

Відповідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України останній у період з 01.01.2020 по 03.10.2020 перетин державного кордону України не здійснював.

18.09.2023 підозрюваного ОСОБА_11 оголошено в розшук.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, копії яких надаються суду, а саме:

-показання потерпілих, свідків, протоколи впізнання за фотознімками з потерпілими та свідками, протоколи слідчих експериментів, повідомлення про підозру, пам`ятка підозрюваного та повістки про виклик на слідчі дії, постанова про оголошення підозрюваного в розшук.

Таким чином, викладені обставини та матеріали кримінального провадження дають підстави підозрювати останнього у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, вчинене за попередньої змови групою осіб, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, що є особливо тяжкими злочинами.

Враховуючи викладене, а також те, що:

- ОСОБА_11 не має постійного місця проживання на території України та знаходиться за її межами, заявив, що не з`явиться для проведення слідчих та процесуальних дій, перебуває у злочинній змові з представниками іноземної держави - Російської Федерації та організацій цієї ж країни, яка здійснюється з дотриманням вимог конспірації та підготовки залучених до неї осіб, що передбачає обов`язок знищити докази такої діяльності за можливості їх розголошення, а тому беручи до уваги скоєння ним особливо тяжких злочинів, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому ОСОБА_11 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків;

- серед оточення ОСОБА_11 є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_11 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- у зв`язку із продовженням агресії Російською Федерацією щодо України, в разі обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він зможе продовжити вчинення злочинів, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Приймаючи до уваги вказані обставини, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших невстановлених співучасників злочину у даному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_11 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - підтримав із зазначених вище підстав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.189 КПК України клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою приводу розглядається слідчим суддею, судом негайно після одержання цього клопотання.

Згідно ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.

28.08.2023 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , повідомлено про підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

18.09.2023 підозрюваного ОСОБА_11 оголошено в розшук.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, проаналізувавши докази на обґрунтування клопотання в їх сукупності, прихожу висновку що клопотання підлягає задоволенню, з метою забезпечення можливості виконання процесуальних рішень, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, зазначені обставини вказують на наявність підстав для його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.42, 131, 132, 176-178, 183, 187-190, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майор юстиції ОСОБА_4 , погоджене начальником відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000700 від 17.08.2023 року, за підозрою громадян рф ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28 ч.ч.1,2 ст. 438 КК України - задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного громадянина російської федерації ОСОБА_11 (рос. ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця с. Комсомольське, Єравнінського району, республіки Бурятія рф, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , рф, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_11 , доставити його до Солом`янського районного суду м. Києва не пізніше тридцяти шести годин з моменту його затримання, а також негайно вручити копію даної ухвали підозрюваному.

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту:

1) приводу підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до суду;

2) закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії;

3) відкликання ухвали прокурором.

Копію ухвали направити для виконання до слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області та для контролю до Київської обласної прокуратури.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1