БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 946/6277/23
Провадження № 1-кс/497/930/23
УХВАЛА

про розгляд заяви щодо відводу слідчому судді

17.11.2023 року суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши у приміщенні суду в м.Болград заяву ОСОБА_2 про відвід судді,

ВСТАНОВИЛА:

14.11.2023 року до Болградського районного суду Одеської області надійшла заява гр. ОСОБА_2 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 від розгляду скарги заявниці у справі №946/6277/23 (провадження №1-кс/497/930/23), та розподілена відповідно до вимог ст.35 КПК України для розгляду іншому судді, оскільки, відповідно до ст.81 цього ж Кодексу, «в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. 2. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження суд, який його здійснює. 3. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів. 4. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду». А, ч.3ст.35 цього Кодексу визначено, що Визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням певних факторів.

У судове засідання з розгляду вищевказаної заяви учасники провадження не прибули, були сповіщені про дату, час та місце розгляду заяви, але їх неявка не перешкоджає ухвалення рішення судом щодо вимог заяви у нарадчій кімнаті.

З вищевказаної заяви гр. ОСОБА_2 про відвід та додатків до заяви, а також з матеріалів справи №946/6277/23 (провадження №1-кс/497/930/23), що була витребувана в слідчого судді ОСОБА_4 відповідною ухвалою, вбачається, що, на думку заявниці, слідчий суддя ОСОБА_3 в умисний спосіб надає корупційну підтримку злочинній організації громадянина ОСОБА_5 шляхом перешкоджання доступу заявниці до суду через відмову в задоволенні її клопотання про участь її представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Так, 07.11.2023р. до Болградського районного суду Одеської області з ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2023р. про визначення підсудності через неможливість утворити склад суду в Ренійському районному суді Одеської області, надійшла скарга громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеської області від 17.08.23р. про закриття кримінального провадження №50000622.

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_3 10.11.2023р. було відкрите провадження за скаргою, розгляд якої призначено було на 15:00год. 14.11.2023р., однак 13.11.2023р. надійшло клопотання ОСОБА_2 про організацію судового розгляду скарги в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13.2023р. у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з мотивів відсутності у клопотанні посилання на обґрунтовані підстави для організації участі заявника у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку, при чому суд зазначив, що організація дистанційного судового провадження не є імперативним обов`язком суду, з чим не можна не погодитися.

Так, інформаційні технології стали невід`ємною складовою провадження у судах усіх ланок. Однією з таких технологій, яка інтенсивно розвивається і в умовах воєнного стану також є відеоконференцзвязок. Наразі досить часто судові провадження здійснюються у режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження). Наведене на практиці викликає низку проблем, однією з яких є встановлення особи, яка бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку та її повноважень що є обов`язком суду.

Так, рішенням Вищої Ради Правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (далі Положення, ЄСІТС) визначено, що модуль «Підсистема відеоконференцзв`язку» забезпечує учасникам справи можливість брати участь: у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів, а у приміщенні іншого суду за допомогою технічних засобів суду; чи в установі попереднього ув`язнення, установі виконання покарань або медичному закладі за допомогою технічних засобів, наявних у відповідній установі.

Підсистема відеоконференцзв`язку забезпечує користувачам можливість брати участь у засіданнях інших органів та установ системи правосуддя в режимі відеоконференції. Особливості порядку проведення таких засідань можуть встановлюватися відповідними органами та установами системи правосуддя (п.45 Положення) модулів ЄСІТС. Дистанційне судове провадження згідно з правилами статті 336 КПК України може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду (ч.9ст.336 КПК України).

За наявності в суді технічної можливості учасник справи у порядку, встановленому процесуальним законом, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. В разі, якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, знаходиться у приміщенні, розташованому поза територією юрисдикції суду та поза територією міста, в якому розташований суд, суд своєю ухвалою може доручити суду, на території юрисдикції якого перебуває така особа, здійснити дії, передбачені ч.4 статті 336 КПК України (…вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу…). Копія ухвали може бути надіслана електронною поштою, факсимільним або іншим засобом зв`язку. Суд, що отримав доручення, за погодженням з судом, що надав доручення, зобов`язаний у визначений в ухвалі строк організувати виконання зазначеного доручення (ч.5ст.336 КПК України). Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені ч.4 статті 336 КПК України, здійснюються службовою особою такої установи (ч.6 ст.336 КПК України).

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що особа може (але не зобов`язана) брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в разі здійснення дій, передбачених ст.336ч.4 КПК України вручення особі судом (секретарем судового засідання, розпорядником або суддею) пам`ятки про її процесуальні права та перевірки документів, що посвідчують цю особу…

Крім того, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), в разі:

1.неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження у судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;

2.необхідності забезпечення безпеки осіб;

3.проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого;

4.необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;

5.наявності інших підстав, визначених судом достатніми (ч.1ст.336 КПК України).

Тому особа, виходячи з вищевказаних вимог, у клопотанні до суду про свою участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, зобов`язана зазначити підстави для задоволення судом такого клопотання, при чому суд має визнати ці підстави достатніми.

Оскільки матеріали справи зі скаргою, що перебувають у провадженні слідчого судді ОСОБА_3 не містять завіреної копії паспорту заявниці ОСОБА_2 , як не місять цього і додатки до заяви про відвід, а також сама заява про організацію відеоконференції, що надійшла до матеріалів, які перебувають в провадженні слідчого судді ОСОБА_3 не містить зазначення підстав для задоволення судом такого клопотання яким суд міг би надати оцінку та визнати достатніми або поважною причиною, сама заявниця, виходячи з матеріалів жодного разу не була присутня у судовому засіданні, ці факти та обставини у сукупності унеможливлюють встановлення особи заявниці, як то передбачено ч.4ст.336 КПК України в разі її участі у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, а тому твердження заявниці про порушення слідчим суддею ОСОБА_3 її права на доступ до суду є необґрунтованими, адже матеріали справи не містять відомостей, що існують перешкоди для прибуття заявниці з м.Ізмаїл, де вона стверджує, що проживає, до м.Болград, де має розглядатися її скарга, або що судом заявниця не допущена до приміщення суду чи судом несвоєчасно призначена до розгляду її скарга.

Що ж до доводів заяви про наявність підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_3 від розгляду скарги заявниці у справі №946/6277/23 (провадження №1-кс/497/930/23) на дії слідчого, то з наданих суду заявницею в межах даної справи та з матеріалів справи, що перебуває в провадженні судді ОСОБА_3 , не вбачається таких підстав.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією з найважливіших ознак демократичної та правової держави є незалежність та неупередженість суду. Це одна з основних засад судочинства в Україні, один з основоположних принципів організації та діяльності судових органів. Принцип неупередженості суду реалізується за допомогою встановлення у процесуальному праві інституту відводу судді від участі у розгляді справи. Інститут відводу судді важливий процесуальний засіб забезпечення неупередженого й об`єктивного судочинства та виконання рішень, що надає можливість відсторонити від участі у процесі особу, яка може мати особисту заінтересованість. За допомогою інституту відводу як процесуального засобу має бути забезпечене неупереджене й об`єктивне судочинство, тобто виконання завдань кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя … зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами ним може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Відвід має бути вмотивованим.

Крім того, відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя…. не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані у результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною четвертою статті 35 КПК України визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. 2.У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім того, обставини, що виключають участь слідчого судді у справі, викладені у ст.76 КПК України. Тобто, вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу визначений ст.75 КПК України та ст. 76 КПК України.

Таким чином, лише пряма чи побічна заінтересованість судді в результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору в нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими. Наприклад, суддя може заявити самовідвід з цієї підстави, якщо він або його близькі родичі у тій чи іншій мірі залежні від однієї з сторін. Якщо заяву про відвід з цієї підстави подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Чинним законодавством не передбачено, якими саме засобами доказування можуть бути доведені підстави для відводу, зокрема, чи допускається доведення обґрунтованості відводу показаннями свідків. Виходячи із сутності судового доказування, яке має на меті переконати суд в існуванні певних фактів, вважається, що доказування підстав для відводу, який вирішується самим суддею, не має практичного сенсу, оскільки докази оцінює суддя, якому заявлено відвід.

Так, обставинами, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, можуть бути також незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді, тощо. Для того щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони також мають бути доведеними.

Спеціальною підставою для відводу судді є також й порушення порядку визначення судді для розгляду справи, який встановлений чинним законодавством якщо суддя чи колегія суддів сформована без дотримання встановленого порядку, тоді відвід підлягає задоволенню.

З досліджених судом вищевказаних матеріалів скарги та заяви про відвід не вбачається зазначення фактів і обставин, підкріплених належними доказами на підтвердження прямої чи побічної особистої заінтересованості судді ОСОБА_3 в розгляді скарги заявниці, як не вбачається і підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу що визначені ст.ст.75-79 КПК України, а тому, суд дійшов висновку, що вищезазначена заява про відвід слідчого судді задоволенню не підлягає, у тому числі що визначені пунктом 4ч.1ст.75 КПК України "за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості".

Так, заява з додатками і матеріали самої справи №946/6277/23 (провадження №1-кс/497/930/23), що перебуває у провадженні слідчого судді ОСОБА_3 , не містять доказів, що вказують на наявність сформованої думки вказаного слідчого судді щодо результатів розгляду вищезазначеної скарги заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеської області від 17.08.23р. про закриття кримінального провадження №50000622, та й не може бути, оскільки клопотання не розглянуте, а наявність впевненості в заявниці сумнівів в неупередженості слідчого судді є лише припущенням, яке суд не може брати до уваги, та є нічим іншим, як невдоволеністю рішенням судді щодо результатів розгляду клопотання.

Крім того, з тексту заяви та додаткових письмових пояснень до заяви про відвід вбачається звинувачення заявницею судді ОСОБА_3 у наданні нібито корупційної підтримки якоїсь корупційній організації, що є не лише зловживанням правом на справедливе правосуддя, а неприпустимим голослівним звинуваченням судді у вчиненні кримінального правопорушення, що є прямим тиском на суд, тим більше, з огляду на скаргу на суддю до ВРП, копія якої надійшла від заявниці до матеріалів справи №946/6277/23 (провадження №1-кс/497/930/23), що перебуває у провадженні слідчого судді ОСОБА_3 .

Так, в рішенні Вищої Ради Правосуддя №618/0/15-23 від 06.06.2023р., вказано, що «про тиск та втручання у здійснення правосуддя з боку вказаної особи шляхом висловлення погроз та необґрунтованих звинувачень… через заявлення ОСОБА1 та його представником відводів суддям апеляційного суду за відсутності законних і обґрунтованих підстав для цього заявник продовжив виказувати неповагу до суду та суддів, поширюючи інформацію, яка дискредитує суддів, зловживати своїми процесуальними правами, зокрема правом на відвід суддів, створюючи перешкоди у виконанні ними службових обов`язків, що свідчить про неправомірне втручання у здійснення правосуддя… вдалися до використання висловлювань та тверджень, що явно виходять за межі допустимої критики щодо публічної особи, намагаючись шляхом тиску на суд у такий спосіб домогтися вчергове відводу чи самовідводу визначеного складу колегії суддів від розгляду справи, усуваючи таким чином небажаних, на думку заявника, суддів Дніпровського апеляційного суду від розгляду його заяви… Звинувачення суддів в участі у діяльності «організованого злочинного угруповання» з метою «особистого збагачення» та отримання ними хабаря з метою ухвалення позитивного («проплаченого») рішення на користь іншої сторони у справі є недопустимими з огляду на дію конституційного принципу (презумпції) невинуватості, не лише порочать звання судді, але й несуть загрозу авторитету правосуддя, оскільки підривають суспільну довіру до судової влади в цілому. Намагання чинити тиск на суддів не узгоджуються із принципом незалежності судді та порушують приписи частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку поважати незалежність судді та не посягати на неї.

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32, 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

У Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (1983) також закріплено, що судді як особи є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин (пункт 2); ніяка сила не може бути застосована з метою втручання в судовий процес (підпункт «g» пункту 5).

Незалежність і недоторканність суддів в Україні гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Подібна норма закріплена у статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Незалежність судової влади є однією з необхідних передумов належного виконання суддями своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави. Гарантії незалежності та недоторканності суддів, закріплені в Конституції та законах України, є запорукою справедливого, об`єктивного та неупередженого вирішення судових спорів та ухвалення судових рішень відповідно до визначених засад і правил судочинства та норм права без будь-якого стороннього впливу на підставі власної оцінки фактів і доказів згідно із внутрішнім переконанням судді (суддів), а тому порушення цих гарантій у правовій державі є неприпустимим.

Вища рада правосуддя постійно звертає увагу, що незалежність суддів є привілеєм не для захисту їхніх власних інтересів, а в інтересах верховенства права та кожної особи, яка шукає справедливості та очікує здійснення правосуддя. Як зазначається у багатьох міжнародних документах у сфері судової системи, необхідність забезпечення суддівської незалежності зумовлена тим, що на суддів покладається обов`язок приймати остаточне рішення стосовно життя людини, свобод, прав, обов`язків та власності громадян.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції та законів України і на засадах верховенства права, є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення… Слід наголосити, що межа допустимої критики щодо публічної особи пролягає там, де починається дія принципу (презумпції) невинуватості. Голослівні звинувачення особи, навіть публічної, у вчиненні злочину за відсутності відповідного вироку та навіть відомостей про порушене кримінальне провадження та/або оголошення підозри певній особі явно виходять за межі допустимої критики діяльності органу державної (судової) влади, суперечать закону та основоположним принципам права; свобода вираження поглядів, думки і слова у сучасному демократичному суспільстві не є необмеженою.

Такі звинувачення на адресу особи, яка наділена державою повноваженнями здійснювати неупереджене судочинство, з-поміж іншого, не лише порочать звання судді, а й несуть загрозу авторитету правосуддя, підривають суспільну довіру до судової влади. Публічна критика не повинна становити загрозу для ухвалення судом справедливого та безстороннього рішення чи мати на меті втручання у здійснення правосуддя. Толерування подібних ситуацій у цілому негативно позначається на авторитеті правосуддя та підриває довіру суспільства до судової влади.

Досліджені обставини вказують, що законне право учасника процесу на відвід суддів використовувалось у цій справі всупереч меті, для якої воно надано, виключно задля перешкоджання виконанню суддями службових обов`язків через здійснення неправомірного (психологічного) тиску на них, їх дискредитацію та усунення від розгляду судової справи, який на той час не був завершений (спонукання до вчинення певних процесуальних дій, зокрема задоволення заяви про відвід / самовідвід суддів, або до ухвалення суддею певного судового рішення справі), що свідчить про незаконне втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя.

Використання і поширення інформації з метою дискредитації суду та/або впливу на безсторонність суду визнаються втручанням в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя, оскільки прямо суперечать вимогам закону та не можуть вважатися такими, що вчиняються у законний (конституційний) спосіб (стаття 34 Конституції України). Отже, такі діяння, що порушують конституційний принцип незалежності судді та несуть загрозу авторитету правосуддя, вимагають вжиття Вищою радою правосуддя передбачених її повноваженнями заходів реагування…».

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вищевказаної заяви про відвід, натомість, вбачається ознаки зловживання заявницею своїм правом щодо розгляду судом її скарги (звернення), заяви, що визначене чинним законодавством.

Керуючись ст.ст.2,75-76, 80-81,372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_2 щодо відводу слідчого судді ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеської області від 17.08.23р. про закриття кримінального провадження №50000622 у справі №946/6277/23 (провадження №1-кс/497/930/23).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1