Справа № 129/2431/23
Провадження № 1-кп/147/125/23
У Х В А Л А

іменем України

21 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в режимі відеоконферненції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 28.02.2023, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2023 року до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду на підстави ухвали суду від 08 листопада 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 28.02.2023, про обвинувачення ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про направлення кримінального провадження для вирішення питання про його підсудність Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області та направлено матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч.3 ст.34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Ухвалою судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_8 від 07 грудня 2023 року повернуто матеріали кримінального провадження №0000140 від 28.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України до Тростянецького районного суду для продовження судового розгляду.

Щодо повторного направлення матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч.3 ст.34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Під час підготовчого судового засідання судом поставлено на обговорення питання про необхідність повторного направлення матеріалів кримінального провадження до Вінницького апеляційного суду для внесення подання Верховному Суду в порядку ч.3 ст.34 КПК України.

Прокурор висловився про необхідність направлення кримінального провадження для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Захисник підтримала заявлене нею клопотання та просила направити кримінальне провадження для внесення подання Вінницьким апеляційний судом в порядку ч.3 ст.34 КПК України Верховному Суду.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника та не заперечував проти направлення кримінального провадження для визначення підсудності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта з додатками, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повторного направлення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч. 3 ст. 34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Так, під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч.3 ст. 314 КПК України, зокрема: направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження, при цьому відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України дане питання підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Згідно із ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду із порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Беручи до уваги викладене, та враховуючи вимоги ст. 34 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні рівнозначних за тяжкістю кримінальних правопорушень, які було вчинено в різних областях, враховуючи, що досудове розслідування проводилося в межах юрисдикції Миколаївської області, з огляду на те, що обвинувачений утримується під вартою у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», свідки по справі, прокурор та захисник перебувають у Миколаївській області, що в умовах воєнного стану утруднює їх прибуття до Тростянецького районного суду Вінницької області, суд вважає наявними підстави для повторного направлення матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч. 3 ст. 34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

18 грудня 2023 року від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. Клопотання мотивує тим, що 27 липня 2023 року слідчим складено та прокурором затверджено обвинувальний акт, який скеровано до суду, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України - державна зрада, тобто діяння умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, що він, будучи відповідно до положень ст.13 Закону України «Про громадянство України» громадянином України, документованим паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 13.10.2008 Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області, являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу, на порушення статтей 65, 68 Конституції України, статтей 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.06.1999 № 551-XIV, статтей 1, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у невстановлений період часу, однак не пізніше 19 лютого 2023 року, перебуваючи у м. Первомайськ Миколаївської області, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, діючи умисно, з метою надання представникам іноземної держави (рф) допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, достовірно володіючи інформацією про тісні зв`язки своєї сестри ОСОБА_9 , яка користується абонентськими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та має у додатку «Telegram» нікнейм « ОСОБА_10 », з представниками збройних сил російської федерації, використовуючи власний обліковий запис (акаунт) програми для обміну повідомленнями (месенджер) «Telegram», зареєстрований з абонентського номеру НОМЕР_4 :

- 19.02.2023 перебуваючи у м. Первомайську Миколаївської області, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 , направив представнику іноземної держави (рф) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (обліковий запис у месенджері «Telegram», зареєстрований за абонентським номером НОМЕР_6 , нікнейм « ОСОБА_11 »), через свою сестру ОСОБА_13 інформацію (скрин-шот карти, фотознімки та повідомлення) про місцезнаходження адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ),

- 19.02.2023 перебуваючи у м. Первомайську Миколаївської області, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 , направив представнику іноземної держави (рф) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (обліковий запис у месенджері «Telegram», зареєстрований за абонентським номером НОМЕР_6 , нікнейм « ОСОБА_11 »), через свою сестру ОСОБА_9 , інформацію (скрин-шот карти, фотознімки та повідомлення) про місцезнаходження військової частини НОМЕР_7 ( АДРЕСА_1 );

- 01.03.2023, перебуваючи у АДРЕСА_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_8 , направив представнику іноземної держави (рф) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (обліковий запис у месенджері «Telegram», зареєстрований за абонентським номером НОМЕР_6 , нікнейм « ОСОБА_11 »), через свою сестру ОСОБА_9 , повідомлення у вигляді фото (скрин-шоту) карти свого місцезнаходження у населеному пункті Верхівка Гайсинського району Вінницької області (тимчасове місцезнаходження підрозділу військової частини НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 );

- 01.03.2023 о 16 год. 19 хв. перебуваючи у АДРЕСА_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_8 , направив представнику іноземної держави (рф), що зареєстрований у програмі для обміну повідомленнями (месенджер) «Telegram» з номеру телефону НОМЕР_9 з нік-неймом « ОСОБА_14 », повідомлення щодо переведення його в іншу військову частину, а також фото та скрин-шот карти України із зазначенням свого місцезнаходження у населеному пункті АДРЕСА_2 (тимчасове місцезнаходження підрозділу військової частини НОМЕР_8 ).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у державній зраді: діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

10.03.2023 о 08 год. 52 хв. ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в порядку ст.208 КПК України. 11.03.2023 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з триманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» без визначення застави (строк дії ухвали по 08.05.2023 включно). В подальшому, враховуючи існуючі ризики, під час судового розгляду, продовжено тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор стверджує, що обставини, які дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, містяться в належних і допустимих доказах, зібраних під час досудового розслідування, і містяться у матеріалах провадження. Такі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у повному обсязі доведено сукупністю зібраних у справі доказів: показаннями свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертиз а також іншими належними та допустимими доказами у їх сукупності, які наявні у матеріалах кримінального провадження і надані стороні захисту для ознайомлення піл час виконання вимог ст.290 КПК України. Під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за яким останньому висунуто обвинувачення. Необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування та продовження такого запобіжного заходу.

Таким чином, ризики, які були враховані судом при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовженні строку тримання під вартою, передбачені пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, не відпали та фактично залишились дотепер, оскільки, крім іншого, ОСОБА_6 може: переховуватися від суду (ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ОСОБА_6 на даний час обвинувачується у державній зраді: вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжких відповідно до ст.12 КК У країни, та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується в співпраці з представниками держави- агресора (рф), у зв`язку з чим останні можуть вжити заходи щодо його викрадення та вербування, також будучи військовослужбовцем, ОСОБА_6 має навички, які можуть сприяти йому, у випадку не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в перетині лінії розмежування та переході на територію, яка знаходиться під контролем країни агресора, що в подальшому унеможливить його розшук. Крім того, він, знаючи про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією країни агресора рф та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, створює ризик переховування останнього на цих територіях; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, про наявність даного ризику свідчить те, що на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_6 міг діяти, а також вживаються відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на притягнення їх до відповідальності. Зокрема, про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_6 вчиняв дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Вказані обставини дають підстави вважати, що подальша процесуальна поведінка ОСОБА_6 може мати негативні наслідки для кримінального провадження, враховуючи, що поміщення останнього в спеціальні установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ, унеможливлюватимете вжиття заходів впливу на свідків, з боку ОСОБА_6 , щодо дачі на його користь виправдувальних показань, а також гарантуватиме припинення протиправної діяльності з метою надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, матиме доступ до мережі Інтернет, що сприятиме продовженню його злочинної діяльності; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КГІК України). Так, слід зважати на характер злочинних дій, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , враховувати той факт, що РФ продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії. Крім того, необрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме продовженню злочинної діяльності ОСОБА_6 , яка була припинена проти його волі, у зв`язку із затриманням останнього працівниками правоохоронних органів.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити. Зазначив, що ризики, встановлені судом під час винесення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , а також при винесенні наступних ухвал про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , не зменшились і продовжують існувати дотепер. Підставою продовження застосування запобіжного заходу також є наявність обґрунтованого обвинувачення щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_6 щодо продовження строку застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, зазначив, що він не причетний до того злочину, що йому інкриміновано, жодних правопорушень він не вчиняв. Вказав, що в нього є докази, які спростовують доводи обвинувачення. Повідомив, що має незадовільний стан здоров`я. Щодо вказаних прокурором ризиків висловився, що мав можливість виїхати в Снігурівку, втекти з України, але не робив цього, залишався служити добровольцем, тому і наразі немає мети переховуватися від суду. Впливати на свідків не буде, оскільки свідки не дали жодних свідчень проти нього.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила відмовити в його задоволенні. Захисник зазачає, що обвинувачений страждає на шизофренію та на інші серйозні психіатричні розлади, потребує належного лікування, яке в умовах слідчого ізолятора не може бути надане. На психіатричні захворювання ОСОБА_6 хворіє з 2019 року, неодноразово проходив лікування у різних психіатричних закладах, та навіть його затримання у даному кримінальному провадженні відбулося під час перебування його на лікуванні у Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім. акад. О. І. Ющенка. Під час досудового розслідування проводилася експертиза ОСОБА_6 , однак ця експертиза не змогла відповісти на запитання чи осудний обвинувачений. З огляду на викладене, повідомила про намір в подальшому під час підготовчого розгляду заявити клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи. Стверджувала, що прокурор зазначає про ризики лише формально, всі ризики, які передбачені ст. 177 КПК України перестали існувати, а тому просила застосувати альтернативний запобіжний захід - домашній арешт або навіть особисте зобов`язання, чи направити ОСОБА_6 для лікування у Миколаївську психіатричну лікарню де буде здійснюватися нагляд за обвинуваченим.

Заслухавши думки учасників процесу, які прибули в судове засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно зі ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Як встановлено судом, строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 25 грудня 2023 року. Розгляд кримінального провадження до вказаної дати не може бути закінчено.

Відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з пунктом 9 частини 2 статті 131 цього кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України. Згідно із частиною 1 статті 176 КПК України одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.

Таким чином, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно з ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

При розгляді клопотання судом оцінено в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна (ч. 2 ст. 111 КК України), суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, соціальні зв`язки та репутацію обвинуваченого на службі, майновий стан обвинуваченого, та інші обставини, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпала, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно зі статтею 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи статті 8, 9 КПК України, варто керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v. United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

В кримінальному провадженні йдеться про причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Колегія суддів, дослідивши клопотання та наявні матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшла висновку про наявність достатніх підстав вважати ОСОБА_6 причетним поза розумним сумнівом до інкримінованого кримінального правопорушення.

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження, суд не вправі вирішувати питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом «обґрунтованої підозри») для застосування щодо неї запобіжного заходу.

ЄСПЛ у своїй практиці вказує, що після обрання запобіжного заходу з плином часу просто обґрунтованої підозри стає недостатньо для його продовження, а тому у процесі вирішення питання про продовження відповідних строків суди мають з`ясувати наявність інших «відповідних» і «достатніх» обставин (Макаренко проти України, справа №622/11). До таких обставин належать ризик переховування від правосуддя, ризик здіи?снення тиску на свідків чи спотворення доказів, ризик змови, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик спричинення громадських заворушень чи необхідність захисту прав затриманоі? особи (справа «Харутюнян проти Вірменії» №629/11).

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що обвинувачений може: переховуватися від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Під час розгляду клопотання прокурора, судом встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктами 1, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від суду), полягає в тому, що ОСОБА_6 на даний час обвинувачується у державній зраді: вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких відповідно до ст. 12 КК У країни, та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується в співпраці з представниками держави-агресора (рф), у зв`язку з чим останні можуть вжити заходи щодо його викрадення та вербування, також будучи військовослужбовцем, ОСОБА_6 має навички, які можуть сприяти йому, у випадку не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в перетині лінії розмежування та переході на територію, яка знаходиться під контролем країни агресора, що в подальшому унеможливить його розшук. Крім того, він, знаючи про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією країни агресора рф та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, створює ризик переховування останнього на цих територіях.

Разом із цим, надаючи на момент розгляду заявленого клопотання оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Варто зазначити, що 25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі №7-р/2019 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України у даному Рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

Також є обґрунтованим ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КІІК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), який полягає в тому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні дій спрямованих на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Вказані обставини дають підстави вважати, що подальша процесуальна поведінка ОСОБА_6 може мати негативні наслідки для кримінального провадження, враховуючи, що поміщення останнього в спеціальні установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ, унеможливлюватимете вжиття заходів впливу на свідків, з боку ОСОБА_6 , щодо дачі на його користь виправдувальних показань, а також гарантуватиме припинення протиправної діяльності з метою надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, матиме доступ до мережі Інтернет, що сприятиме продовженню його злочинної діяльності.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується), зокрема, полягає в тому, що з огляду на характер злочинних дій, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , враховувати той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії. Крім того, необрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою сприятиме продовженню злочинної діяльності ОСОБА_6 , яка була припинена проти його волі, у зв`язку із затриманням останнього працівниками правоохоронних органів.

За таких обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, зокрема зазначені в пункті 1, 4, 5 статті 177 КПК, отже, на даному етапі кримінального провадження продовження дії запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Крім того, відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, заявлені ризики не зменшились, з часу обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу та продовжують надалі існувати, а тому виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, суди при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу, мають ураховувати як відповідний ризик запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні. Крім того, у п. 8 рекомендацій РСУ щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року зазначено, що до нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, слід віднести військову агресію проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Наведені обставини виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а тому є достатні підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Щодо доводів захисника та обвинуваченого про застосування альтернативного запобіжного заходу у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на наведене вище, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Також, суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що наявні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Стосовно доводів обвинуваченого щодо непричетності його до кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, колегія суддів зазначає, розглядаючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на стадії розгляду кримінального провадження по суті, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Доводи прокурора наведені в клопотанні, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, та відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)» про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, що виправдовує прододовження заходу забезпечення кримінального провадження, адже наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, не є підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу за наявності обгрунтованої підозри.

Також суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 6 ст. 176 КПК України передбачає безальтернативне застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого статтею 111 КК України.

З огляду на викладене та враховуючи, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершено до спливу строку тримання під вартою, а також приймаючи до уваги запровадження в Україні воєнного стану та тимчасову окупацію частини територій, суд дійшов висновку про необхідність продовження застосування обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 314-316 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити та повторно направити матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч.3 ст.34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Клопотання прокурора ОСОБА_15 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів - тобто до 18 лютого 2024 року включно.

Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» для вручення обвинуваченому та виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено 21 грудня 2023 року о 15 годині 00 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3