Провадження № 11-кп/824/6094/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч.4 ст.111-1, ч.3 ст. 27, ч.2 ст.28, ст. 111-2, ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 258-3, ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.114-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 28, ч.4 ст.111-1, ч. 2 ст. 28, ст. 111-2, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 258-3 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , яке обґрунтовано тим, що висунуте обвинувачення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а також тим, що продовжують існувати передбачені ст.177 КПК України ризики, а саме:

- можливість переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 навіть в умовах воєнного стану на території України має право та змогу залишити територію України та виїхати за кордон, у тому числі на територію держави-агресора;

- можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже ОСОБА_6 займав посаду директора зовнішньоторговельного Департаменту АТ «Мотор Січ», службові особи якого готували документи та відправляли товар «запасні частини до авіаційних двигунів ТВ3-117ВМ, АИ-9В та АИ-25ТЛК», має авторитет серед колективу підприємства, внаслідок чого існує обґрунтований ризик знищення, приховування або спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, саме за дорученням та/або згодою обвинуваченого або безпосередньо ним;

- можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з огляду на характер та обставини вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наявність у його співучасника ОСОБА_8 широкого кола знайомств у виконавчих, законодавчих та правоохоронних органах України, що зумовлено значним періодом керування одним з найбільших підприємств України, наявності у період з 2006 по 2019 років повноважень народного депутата України у складі Верховної Ради України V, VI, VII, VIII скликань, ,а також враховуючи факт його знайомства та підтримання сталих відносин із колишніми співробітниками АТ «Мотор Січ», народними депутатами України у складі Верховної Ради України ІХ скликання ОСОБА_9 та членом Комітету Верховної Ради з питань національної безпеки, оборони та розвідки ОСОБА_10 , який залучався ОСОБА_8 для усунення перешкод під час здійснення протиправної діяльності;

- можливість продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, адже обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111-2, ч. 1 ст. 258-3 КК України, обґрунтовано свідчать про можливість продовження вчинення ним таких же злочинів.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам, що підтверджується вищевикладеними обставинами.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до 05 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою послався на обґрунтованість обвинувачення, пред`явленого прокурором щодо ОСОБА_6 , на підтвердження заявлених ризиків відповідними матеріалами провадження.

Суд також дійшов висновку, що прокурором дотримано вимоги ч. 3 ст.199 КПК України і в судовому засіданні, зокрема, доведено, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання зокрема ОСОБА_6 під вартою, не зменшилися, а саме ризик переховуватися від суду, оскільки останній в умовах воєнного стану обвинувачується у низці злочинів, серед яких особливо тяжкі, проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, зокрема санкцією ч.1 ст. 258-3 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої; відомості про утриманців у обвинуваченого відсутні; м.Запоріжжя, в якому постійно проживає обвинувачений, є фактично прифронтовим містом, частина Запорізької області є тимчасово окупованою, що збільшує можливість виїзду обвинуваченого за межі контрольованої Україною території, наявний ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки останні в судовому засіданні не допитані, а деякі з них є працівниками АТ «Мотор Січ» та працювали разом з обвинуваченим. Судом зазначено про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки такі заходи не забезпечать як запобігання встановленим судом ризикам, так і виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою або застосувати нічний домашній арешт або інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у якості альтернативного запобіжного заходу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення стороною обвинувачення порядку звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, оскільки до клопотання не було долучено витягу з ЄРДР, попередніх ухвал про продовження строку тримання під вартою та інших доказів, які доводять ті обставини, що підлягають встановленню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Вказує, що за відсутності зазначених документів розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою є неможливим.

Зазначає, що клопотання прокурора містить ідентичні доводи із доводами попередніх клопотань про продовження строку тримання під вартою. Вказує, що заявлені прокурором ризики є суто гіпотетичними та не підтверджені жодними доказами, при цьому судом не враховано тих обставин, що з перебігом досудового розслідування та після його завершення, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, поступово зменшуються самі по собі.

Посилається на безпідставність ризику втечі ОСОБА_6 , оскільки діє заборона виїзду за межі України, з огляду на бойові дії жодний пункт перетину кордону з країною-агресором не працює, обидва паспорти громадянина України для виїзду за кордон, наразі зберігаються у захисника ОСОБА_6 , а про готовність їх здачі на зберігання органу досудового розслідування у будь-який час сторона обвинувачення була повідомлена. ОСОБА_6 має сталі соціальні зв`язки, в тому числі сімейні, має батька похилого віку, який потребує догляду. Вважає, що ризик переховування може бути нівельований шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.

Ризик знищення, приховування або спотворення речей або документів спростовується фактом завершення досудового розслідування, під час якого стороною обвинувачення зібрані усі необхідні речові докази, які зберігаються у прокурора. Ризик незаконного впливу на свідків є безпідставним, оскільки доказове значення показань свідків виключає навіть теоретичну доцільність обвинуваченого якимось чином впливати на свідків, адже всі епізоди мають повне документальне відображення. Ризик щодо широкого кола знайомств співучасника ОСОБА_8 , які можуть впливати на свідків, вважає недоречним з точки зору обґрунтування ризиків за ст. 177 КПК України стосовно запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .

Вважає також безпідставним ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, оскільки викриття злочину апріорі виключає можливість його продовження.

Також зазначає, що суд при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою не міг посилатися на право не визначати заставу відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки таке право передбачено виключно при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги захисник,обвинувачений,прокурор повідомлені, проте клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати,змінити,продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, направлених зокрема і проти основ національної безпеки України, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_6 переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що наявність ризиків, заявлених прокурором, не підтверджена фактами та доказами, є безпідставними, оскільки із судового рішення випливає, що судом першої інстанції надана належна оцінка обставинам, зазначеним у клопотання прокурора, з якою колегія суддів погоджується.

Посилання захисника на помилковість посилань суду на абз. 8 ч. 4 ст.183 КПК України, який надає право під час дії воєнного стану не визначати альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо злочинів, які інкриміновані ОСОБА_6 , є безпідставними.

Як неодноразово визначав Верховний суд , із системного аналізу ст.ст.177,178,194,196,199 КПК України випливає, що терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синоніми і мають однакові наслідки. Тому , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що визначення застави як альтернативного запобіжного заходу при застосуванні (продовженні) запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді не є обов`язковим.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: