Справа № 387/482/23
Провадження № 1-кп/396/102/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2024 року м. Новоукраїнка
ОСОБА_6 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, громадянина України, раніше судимого: 20.10.2022 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ст.ст. 310 ч.2, 309 ч.1, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого з іспитовим строком на 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України не визнав та пояснив що дійсно в січні 2023 року в післяобідній час прийшов додому до потерпілого ОСОБА_4 придбати спиртного, зайшов у двір, де побачив, що вхідні двері будинку відчинені, почав гукати господаря, але йому ніхто не відповів. Тоді він зайшов до будинку, в одній з кімнат побачив потерпілого, який спав на ліжку. Також побачив біля ліжка мобільний телефон і павербанк, які забрав з собою, на підвіконні побачив коробку від мобільного телефону, яку також забрав з собою, та вийшов з будинку, в подальшому виявив, що у тій коробці зберігалися гроші, які він привласнив, а коробку від мобільного телефону викинув. Потім пішов на вокзал, де придбав квитки на потяг до м. Одеси. Коли прийшов додому, там вже були працівники поліції, яких викликав потерпілий. Зазначає, що вчинив крадіжку, а не грабіж, оскільки потерпілий спав весь час його перебування в будинку та викрадення майна, тому не бачив його, відтак, не гукав та не намагався його зупинити.
Під час слідчого експерименту 23.02.2023 року обвинувачений ОСОБА_6 надав аналогічні показання, та на місці показав обставини викрадення ним майна належного потерпілому.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина підтверджуються іншими доказами, зібраними та дослідженими під час судового розгляду.
Даними протоколу слідчого експерименту з потерпілим від 18 січня 2023 року, під час якого ОСОБА_4 детально розповів та показав на місці обставини, за яких ввечері 13 січня 2023 року, через отвір у фіранках на дверях кімнати, прокинувшись побачив ОСОБА_6 , який клав до кишені куртки викрадені речі, та після оклику почав тікати з будинку. А також полицю на стелі, навпроти ліжка, на якій перебувала коробка з грошима та стіл на якому лежав його мобільний телефон і портативний зарядний пристрій, які забрав ОСОБА_6 ( а.п.99-102 т.1).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 13 січня 2023 року з фототаблицею, було оглянуто територію подвір`я домоволодіння потерпілого ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_2 , де, на відстані близько 50 см від хвіртки та 5 метрів від житлового будинку виявлено та вилучено портативний зарядний пристрій сірого кольору ( а.п.79-86 т.1 ).
Заявою потерпілого ОСОБА_4 від 10 лютого 2023 року у якій потерпілий зазначив що ланцюжок і хрестик зі срібла, та дві флеш карти, якими заволодів обвинувачений не мають для нього матеріальної цінності ( а.п.88 т.1 ).
Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі, а тому дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 186 ч.4 КК України.
При цьому, суд критично оцінює такі твердження обвинуваченого, як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів провадження, які зазначені раніше, та у своєму взаємозв`язку безсумнівно спростовують показання обвинуваченого про вчинення ним саме крадіжки.
Суд ставиться критично до позиції захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 185 ч.4 КК України, як таємне викрадення чужого майна, оскільки судом надано оцінку показам потерпілого, які є послідовними, починаючи з змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення, підтвердження обставин вчинення злочину при проведеному з ним слідчому експерименті і поясненнями, наданими в судовому засіданні. Такі покази потерпілого є детальними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.
Таким чином, будь-які підстави ставити під сумнів наведені докази судом не встановлені, вони відповідають вимогам кримінального процесуального закону, на переконання суду, зважаючи на свою сукупність та встановлені обставини, є достовірними та стосуються обставин кримінального провадження. При цьому, з показань потерпілого та обвинуваченого вбачається, що до події жодних стосунків вони не підтримували, цивільний позов не заявлено, потерпілий зазначив про відсутність претензій до обвинуваченого. Таким чином, під час судового розгляду не встановлено жодної зацікавленості потерпілого для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.
Враховуючи фактичні обставини об`єктивної сторони кримінального правопорушення, встановлені судом під час судового розгляду - після викриття протиправних дій обвинуваченого потерпілим, який намагався припинити його дії та наздогнати, ОСОБА_6 не відмовився від продовження вчинення кримінального правопорушення, почав тікати з будинку та подвір"я, з метою заволодіти викраденим майном, відповідно після того як він був помічений потерпілим, його дії почали носити відкритий характер.
З огляду на зазначене, суд доходить переконливого висновку про наявність в діях обвинуваченого саме злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.4 ст.185 КК України суд не вбачає.
Обвинуваченим не оскаржувались рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб в порядку ст. 303 КПК України.
При призначенні покарання суд, згідно із вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_6 повторно вчинив умисний корисливий та закінчений тяжкий злочин.
Як особа, за місцем проживання ОСОБА_6 характеризуються посередньо, офіційно не працював, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває,
Обставин, що пом`якшували б чи обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, позиції прокурора та потерпілого, висловленої ним під час судового розгляду щодо повного відшкодування йому заподіяної майнової шкоди та відсутності будь яких претензій, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого виправлення і перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з застосуванням вимог ст. 71 КК України, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки ОСОБА_6 притягується до відповідальності за злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, що є тяжким, обвинувачений раніше судимий та на даний час притягується до кримінальної відповідальності в період дії іспитового строку випробування призначеного покарання за попереднім вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2022 року, що вказує про негативну соціальну спрямованість обвинуваченого.
Цивільний позов в провадженні не заявлений.
Долю речових доказів суд визначає відповідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України та призначити покарання за ст. 186 ч.4 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч.1ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_6 з 14 січня 2023 року.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1699 (одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 02 копійки
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1