Справа № 161/1076/19
Провадження № 1-кп/161/72/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 30 січня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002187 від 16 червня 2018 року, про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хорів Острозького району Рівненської області, жителя, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою - спеціальною освітою, інваліда ІІІ групи, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону №586 - VI від 24 вересня 2008 року), -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_7 , 16 червня 2018 року, о 15 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки "Mercedes-Benz 208D" номерний знак " НОМЕР_1 " з причепом марки "ШЗК 06 Турист" номерний знак " НОМЕР_2 ", рухаючись вул. Ківерцівській м. Луцька зі сторони вул. Гордіюк в напрямку м. Ківерці зі швидкістю 50 км/год., в порушення п.2.3 а) Правил дорожнього руху, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу; в порушення п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не стежив за технічним станом транспортного засобу у дорозі; в порушення п. 31.1 Правил дорожнього руху, не забезпечив технічний стан транспортного засобу та його обладнання відповідно до вимог стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств - виробників та іншої нормативно - технічної документації, перед початком руху не переконався у надійності з`єднання дишла причепу з причіпним механізмом автомобіля, внаслідок чого, під час руху, некерований причіп, номерний знак " НОМЕР_3 ", завантажений дрібним камінням, бетонозмішувачем та будівельною тачкою, від`єднався від причіпного пристрою автомобіля марки "Mercedes-Benz 208D" та вподальшому виїхав на зустрічну смугу, де здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 21063" номерний знак " НОМЕР_4 ", під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху ОСОБА_7 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю лівої кульшової западини зі звихом лівої стегнової кістки, який, згідно висновку судово-медичної експертизи № 503 від 31 липня 2018 року, за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 , вимог п.п. 2.3(а),(б), п. 31.1 Правил дорожнього руху: п. 2.3 (а) для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, п. 2.3(6) для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 31.1 технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується вчинення необережних дій, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, не визнав та суду пояснив, що 16 червня 2018 року автомобілем марки «Мерседес Бенц» з причепом, їхали в с. Лаврів Луцького району, де мали заливати фундамент, в автомобілі також перебував його брат ОСОБА_9 .. Перед виїздом він перевірив надійність кріплення причепа до автомобіля та його освітлення та спочатку заїхали в м. Ківерці, де загрузили на причеп 500-600 кг відсіву, тачку і бетономішалку, крім того в салон автомобіля поклали цемент. Після виконаних робіт виїхали із с. Лаврів та рухаючись по вул. Ківерцівській в м. Луцьку, на зустріч ним їхав автомобіль марки «ВАЗ». Розминаючись із даним автомобілем, відчув різкий удар та подивившись у дзеркало заднього виду, побачив хмару пилу, відразу зупинився на узбіччі своєї сторони руху. Вийшовши із автомобіля побачив, що автомобіль марки «ВАЗ» був перевернутий на його стороні руху, відразу почали з братом надавати потерпілим допомогу та чекали працівників поліції. На місці ДТП свідків не було, які безпосередньо могли бачити момент зіткнення. Оглядаючи схему ДТП, він бачив, що дорожнє покриття було пошкоджене тільки на його смузі руху, на протилежній не було. Він має більше двадцяти років водійського стажу і на його думку, сам причіп не міг відчепитись, так як на його передній частині, ближче до кріплення, був вантаж вагою близько 200 кг., міг відчепитись тільки від удару.

На місці зіткнення дорога була суха та в загальному рівна, без ям. Моменту зіткнення не він, ні його брат не бачили.До приїзду працівників поліції, ні причіп, ні його вантаж вони не переміщали. Причеп кріпив до автомобіля зажимом та додатково фіксувався ланцюгом за форкоп. Після зіткнення в причепа було відірване ліве колесо. При проведенні слідчого експерименту (огляду предметів) із транспортними засобами, на причепі не було вантажу.

Цивільний позов не визнав.

Однак, незважаючи на не визнання своєї вини самим обвинуваченим, його винність в інкримінованому злочині підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання про те, що 16 червня 2018 року він разом з дружиною та дитиною їхали автомобілем марки ВАЗ, орієнтовно зі швидкістю 50-60 км/год. та рухались з с. Прилуцьке в напрямку м. Луцьк. Дружина сиділа попереду, а син позаду. Рухаючись по вул. Ківерцівській в м. Луцьку, на зустрічній смузі рухався автомобіль марки «Мерседес» з причепом. Розминаючись із ним, різко на його смугу руху викотився причеп і відбулося зіткнення із його автомобілем. Момент зіткнення не пам`ятає, а лише удар. Пам`ятає, тільки те, що вже після зіткнення, побачив, що стоять двоє хлопців, а його автомобіль перевернутий. Чоловіки хотіли дістати його з авто, але в нього защемило ногу. Пізніше приїхала швидка допомога та забрала їх. Внаслідок ДТП він отримав дуже сильний удар в голову.

Дорожнє покриття було сухе та без вибоїн. Зіткнення відбулося у переднє ліве крило, від чого автомобіль перевернувся.

Після ДТП у нього погіршився зір та відмовили нирки.

Підтримав заявлений ним цивільний позов. При призначенні покарання обвинуваченому , просив покарати його суворо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 16 червня 2018 року близько 14.00 15 00 год. вона разом з сином та чоловіком ОСОБА_5 на автомобілі марки «ВАЗ» їхали з с. Прилуцьке в напрямку м. Луцька. Її чоловік керував автомобілем, вона збоку, а син позаду. Їдучи по вул. Ківерцівській, вона вирішила повернутись назад, щоб глянути, що робить їхній син. Коли повернулась назад через ліве плече, то побачила як у їхній автомобіль в`їхав причеп своїм причепним механізмом (дишлом), зі сторони водія, який був причеплений до автомобіля, який рухався назустріч, після того вона втратила свідомість. Прийшла до тями, коли її вже якісь люди витягли із автомобіля, який був перевернутий та дуже пошкоджений.

Їхній автомобіль рухався по своїй смузі руху і дорога була суха без пошкоджень. Після ДТП її чоловіка відразу забрали до лікарні, оскільки він зазнав тяжких тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що 16 червня 2018 року на автомобілі марки «Мерседес» рухалась зі швидкістю приблизно 60 км/год. по вул. Ківерцівській в м. Луцьку у напрямку м. Ківерці, попереду неї в попутному напрямку рухався мікроавтобус марки «Мерседес» з причепом на якому були будівельні матеріали (бетономішалка та інше). Вона хотіла його обігнати, але не зробила цього, адже побачила, що на зустрічній смузі рухається автомобіль ВАЗ. Їдучи позаду мікроавтобуса на відстань 5-7 метрів, побачила, що причеп почав відчіплюватись від автомобіля та виїжджати на зустрічну смугу рух, де відбулось зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ», коли той порівнявся із мікроавтобусом марки «Мерседес». Вона почала гальмувати, і оскільки автомобіль марки «ВАЗ» та причеп вже були на її смузі руху, то вона об`їхала правим узбіччям та поїхала далі. Дорожнє покриття було сухе та без пошкоджень.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що чотири роки тому ОСОБА_7 попросив його поїхати в м. Луцьк до Луцького РУП, де в подальшому проводився слідчий експеримент (протокол огляду), при якому вони причепили причеп до мікроавтобуса марки «Мерседес» та намагалися шляхом ривків його від`єднати від автомобіля, однак причіп не від`єднався, навіть після застосування домкрату. Після чого вони пішли до слідчого в кабінет, де підписували документи. Під час проведення слідчого експерименту були присутні ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та працівники поліції. Причіп під час слідчого експерименту не був завантажений та він був без підвіски та коліс.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він із батьком ОСОБА_7 поїхали до Луцького РУП бусом марки «Мерседес», де слідчий пояснив, що буде проводитись слідчий експеримент в ході якого в подальшому причіп, яки знаходився на території Луцького РУП приєднали до буса. Тоді, троє чоловік намагалися шляхом ривків від`єднати причіп від автомобіля, однак дана дія виявилась безрезультатною, причіп не від`єднався. Після того, слідчий приніс домкрат та підставивши під дишло причепа, почав його піднімати, хоча причіп також не від`єднався, тільки почав підніматися. В подальшому підписали відповідні документи щодо проведення слідчого експерименту. В ході проведення слідчого експерименту транспортні засоби перебували в нерухомому стані.

Експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання, що складений ним висновок судової автотехнічної експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди №9212 від 11.12.2017 підтримує повністю. Зазначив, що момент виникнення небезпеки, згідно наукових рекомендацій, зазначається слідчим або судом (та це не є компетенцією експертів). Також вказав, що питання про те, що чи міг причіп відчепитись від автомобіля марки «Мерседес» не досліджувалось.

Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання, що складений ним висновок інженерно-транспортного дослідження №361 від 20 листопада 2018 року підтримує повністю. Вказав, що згідно вихідних даних він прийшов до висновку, що зіткнення транспортних засобів відбулося на правій смузі руху автодороги по вул. Ківерцівський, в напрямку до вул. Гордіюк у місті Луцьку.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні дав показання, що складений ним висновок судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічних досліджень № 9893 від 23 жовтня 2020 року року підтримує повністю. Вказав, що експертиза проводилась на підставі дослідження протоколу огляду місця події від 16.06.2018 року та схеми до нього, а також дослідження транспортних засобів. Також пояснив, що при проведенні даної експертизи показання свідків до уваги не бралися.

Крім цього, винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.

- протоколом огляду місця події та схемою до протоколу від 16.06.2018 року, яким зафіксовано місце вчинення та наслідки ДТП, а саме осип ґрунту та дрібного каменю, уламків деталей авто, тощо та згідно якого вбачається, що причеп марки «ШЗК 06 Турист» номерний знак НОМЕР_2 , який був закріплений до мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz 208D» номерний знак НОМЕР_1 , після моменту дорожньо-транспортної пригоди знаходився частково за смузі зустрічного руху, що вказує на те, що зіткнення відбулося саме на смузі руху автомобіля марки «ВАЗ 21063» номерний знак НОМЕР_4 , на думку суду в разі, якби зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz 208D», то даний причіп по інерції після ДТП знаходився б або на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz 208D», або ж ближче до узбіччя по ходу руху автомобіля «Mercedes-Benz 208D»;

- висновком судово-медичного експерта № 503 від 31 липня 2018 року, згідно якого, у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом заднього краю лівої кульшової западини зі звихом лівої стегнової кістки, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, ранив ділянці лівого передпліччя, садна на лобній ділянці голови та в ділянці лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів, цілком можливо при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП. За ступенем тяжкості перелом кісток тазу зі звихом стегнової кістки відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості.

- висновком інженерно-транспортного експерта № 361 від 20 листопада 2018 року та показами експерта ОСОБА_15 , згідно яких, зіткнення автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_5 та причепу ШЗК 06 Турист д.н.з. НОМЕР_2 відбулося на правій смузі руху автодороги по вул.Ківерцівський, в напрямку до вул. Гордіюк у місті Луцьку, що передує початку подряпини на асфальтному покритті довжиною 1,1 м.

- протоколом огляду предметів від 08 листопада 2018 року, в ході якого старший слідчий за участю експерта сектору автотехнічних досліджень Волинського НДЕКЦ МВС ОСОБА_15 провів огляд автомобіля марки "Mercedes-Benz 208D" номерний знак " НОМЕР_1 ", причепа марки "ШЗК 06 Турист" номерний знак " НОМЕР_2 ".

- висновком експерта № 505 від 31 липня 2018 року, у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, садно на лобній ділянці голови зліва, які відносяться до легких тілесних.

- висновком судово-медичного експерта № 504 від 31 липня 2018 року, у ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних;

- протоколом проведення слідчого експерименту та схемою до протоколу від 21.04.2023 року із безпосередньо переглянутим відеоносієм, за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_5 , його представника ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 , в ході якого свідок ОСОБА_11 підтвердила свої показання дані в судовому засіданні та вказала, що бачила як від автомобіля марки «Mercedes-Benz» від`єднався причіп та вказала де приблизно це відбулося, а саме на смузі руху по вул. Ківерцівській в напрямку м. Ківерці, який в подальшому виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із автомобілем марки «ВАЗ», про що детально описала в ході проведення слідчого експерименту. Також свідок ОСОБА_11 на запитання учасників слідчого експерименту, ствердно вказала про відсутність необхідності залучення транспортних засобів щодо проведення даної слідчої дії, так як дорожня обстановка відповідає тій дорожній обстановці, що мала місце 16.06.2018 року.

Крім того, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на сторону обвинувачення.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ч.1). Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2). Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ч.3).

Суд обмежений у праві за власною ініціативою здійснювати збір доказів вини особи.

На суд покладений обов`язок, залишаючись об`єктивним і неупередженим, створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не мають права перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Верховний Суд неодноразово зазначав те, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими особою під час досудового розслідування, у якій би формі вони не були надані (допит, слідчий експеримент, проведення впізнання тощо). Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.10.2019 р. у справі № 515/2020/16-к, 19.11.2019 р. у справі № 750/5745/15-к, 05.03.2020 р. у справі № 666/5449/15-к.

Судом встановлено, що згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.08.2023 року надана інформація, що гр. ОСОБА_18 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний до Збройних Сил України 25.02.2022 року другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 направлений до військової частини НОМЕР_5 .

В подальшому судом неодноразово здійснювались заходи щодо можливого допиту свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні, суд неодноразово надсилав запити від 14.09.2023 року, 09.10.2023 року та 11.12.2023 року у військові частини, з метою встановлення місця перебування останнього та можливості його допиту в судовому засіданні, а також неодноразово зобов`язував сторону обвинувачення доставити в суд для дачі показань свідка ОСОБА_18 , однак останній в судові засідання не з`являвся, не був допитаний під час судового розгляду.

У зв`язку із чим, під час судового розгляду, прокурором було заявлено клопотання про дослідження показань свідка ОСОБА_18 , надані попередньому складу, яке судом задоволено з огляду на позицію Верховного суду, яка викладена в постанові 02 лютого 2022 року (Справа № 127/19452/16-к Провадження № 51-717км20), з якої слідує, що однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Таким чином, положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Стаття 225 КПК України передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду.

На відміну від допиту в порядку ст. 225 КПК України, яка допускає допит за відсутності однієї зі сторін, допит під час судового розгляду справи по суті відбувається за обов`язкової участі сторін. Такий допит надає сторонам, зокрема, стороні захисту, можливість провести його більш ефективно, оскільки на цей час сторонам вже відомі елементи пред`явленого обвинувачення та докази отримані під час досудового розслідування.

Із цих підстав заявлене стороною захисту клопотання про визнання недопустимим дослідженого звукозапису показань свідка ОСОБА_18 спростовується згаданою судовою практикою, а також тими обставинами, що при допиті свідка попереднім складом суду були присутніми захисники обвинуваченого, яким надавалась можливість ставити питання свідкові, в тому числі і додаткові.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що показання, які особа надавала під час судового розгляду попередньому складу суду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

А тому, на підставі вище викладеного, суд дослідив показання свідка ОСОБА_18 дані ним під час судового розгляду, який відбувся 21.05.2019 року під головуванням судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_19 , з яких слідує, що 16 червня 2018 року від косив траву на прилеглій до дороги ділянці, що по вул. Ківерцівській в м. Луцьку. В той час, коли він заправляв бензокосу, дорогою з однієї сторони рухався автомобіль марки «ВАЗ», а з іншої автомобіль марки «Мерседес» з причепом. Перед моментом роз`їзду автомобілів, причіп відчепився від автомобіля марки «Мерседес» та виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ».

Окрім того, при постановленні вироку, суд бере за основу саме висновок інженерно-транспортного експерта №361 від 20 листопада 2018 року, який дає категоричний висновок і не викликає сумніву, а також показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були безпосередніми очевидцями події та вони є послідовні, логічні, не змінювалися протягом всього досудового та судового слідства, відповідають обставинам справи, підстав в суду ставити їх під сумнів немає.

Також, показанням потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 кожного зокрема, в їх сукупності, іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, тому суд при постановленні вироку бере за їх основу та разом з іншими доказами протоколом огляду місця події та схемою до протоколу від 16.06.2018 року, протоколом огляду предметів від 08 листопада 2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2023 року вважаючи такими, що, з технічної точки зору, дають об`єктивну оцінку діям обвинуваченого під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.06.2018 та приходить до висновку про їх достатність для прийняття відповідного процесуального рішення щодо ОСОБА_7 , зокрема про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Суд не враховує висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічних досліджень № 9893 від 23 жовтня 2020 року, згідно якого, зіткнення відбулось лівою передньою частиною автомобіля марки "ВАЗ - 2106" реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 з лівою частиною причепа "ШЗК 06 Турист" реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 (передньою частиною крила лівого колеса причепа). В даному випадку мало місце зустрічне зіткнення лівої передньої частини автомобіля марки "ВАЗ-2106" реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 з лівою частиною передньою частиною крила причепа "ШЗК 06 Турист" реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , при якому їхні повздовжні осі розміщувались під кутом біля 165° 170°. Зіткнення автомобіля марки "ВАЗ-2106" реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 з причепом «ШЗК 06 Турист» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 відбулось на правій смузі руху відносно напрямку руху на м. Ківерці та висновок судово транспортно-трасологічного експерта № 8604-8605 від 23 жовтня 2019 року, згідно якого, в первинний момент зіткнення у контакт увійшли ліва передня частина автомобіля ВАЗ та передня частина бризковика лівого колеса причепа ШЗК 06 Турист. Місце зіткнення автомобіля ВАЗ та причепа знаходиться на лівій смузі проїзної частини вул. Ківерцівської м. Луцька у напрямку до вул. Гордіюк. Причіп ШЗК 06 Турист міг від`єднатись від автомобіля Мерседес-Бенц під час зіткнення з автомобілем ВАЗ, так як вони є неконкретними та не категоричними, оскільки не узгоджуються із наявними матеріалами кримінального провадження, які були безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, в тому числі із протоколом проведення слідчого експерименту та схемою до протоколу від 21.04.2023 року, згідно якого чітко прослідковується, що зіткнення транспортних засобів відбулося саме на смузі руху автомобіля марки "ВАЗ-2106" реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що в червні 2018 року, транспортним засобом марки «Мерседес Бенз 308» із прикріпленим причепом, на якому був відсів, бетономішалка та тачка, разом з братом ОСОБА_7 їхали з м. Ківерці на роботу за м.Луцьк, за кермом перебував його брат. Повертаючись додому, рухаючись по вул. Ківерцівській м.Луцька в напрямку м. Ківерці зі швидкістю приблизно 40-45 км/год. побачив, що їм назустріч рухається автомобіль марки «ВАЗ 2106», ближче до їхньої смугу руху, після того відчув якийсь стукіт позаду їхнього автомобіля. Зупинившись, побачив перевернутий їхній причеп, а далі перекинутий автомобіль марки «ВАЗ» на їхній смузі руху. Почали діставати потерпілих з перевернутого автомобіля. Перед ДТП, ніяких автомобілів на дорозі не було, приблизно через 1 хв. тільки під`їхали інші автомобілі. Перед поїздкою з м. Ківерці, причеп вони не розчіплювали, оскільки він був завантажений і на ньому було приблизно 150-200 кг. ваги. Вони рухали по своїй смузі руху, ближче до обочини, дорожнє покриття було сухе та нерівностей не було. В автомобілі марки «Ваз» були пошкодження передньої лівої сторони, а в причепа було пошкоджене ліве колесо, дишло причепа, вирваний міст та порваний ланцюг кріплення. Вантаж причепа, після ДТП вилетів із нього. Перед виїздом, в м.Ківерці, оглядався причіпний механізм причепу та після перебуванні в с. Лаврів, також вони повторно перевіряли даний механізм.

Однак, суд не бере до уваги вище наведені показання свідка ОСОБА_9 , про ймовірність того, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz 208D», так як він є братом обвинуваченого ОСОБА_7 і зацікавлений у вирішенні даного кримінального провадження, крім того згідно показань ОСОБА_9 не прослідковується ствердна відповідь щодо місця зіткнення транспортних засобів, так як він вказав, що після зіткнення побачив перевернутий їхній причеп, а далі перекинутий автомобіль марки «ВАЗ» на їхній смузі руху.

Судом також критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не є винуватцем дорожнього транспортної пригоди, саме дії потерпілого знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, так як зіткнення із причепом «ШЗК 06 Турист» автомобіля марки «ВАЗ» відбулося за смузі руху автомобіля «Мерседес-Бенц» і сам причіп не міг відчепитись, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи та реальній обстановці дорожньо-транспортної пригоди, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні перевірялись показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ДТП відбулось не з його вини, однак вони не знайшли свого належного підтвердження і спростовуються показаннями самих потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та дослідженими показаннями свідка ОСОБА_18 , які є послідовними та їх суд покладає в основу обвинувального вироку, адже вони узгоджуються з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Також, твердження свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про те, що під час слідчого експерименту (протоколу огляду) зчіпний механізм причепа марки "ШЗК 06 Турист" номерний знак " НОМЕР_2 ", який був приєднаний до мікроавтобуса марки "Mercedes-Benz 208D" номерний знак " НОМЕР_1 ", шляхом ривків не від`єднувався від автомобіля, суд не враховує, оскільки такий огляд був проведений безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди та враховуючи технічні властивості зчіпного механізму, який на час проведення слідчої дії не відповідав першопочаткового стану на момент ДТП, тобто після моменту його пошкодження, відтак дані обставини не можуть підтверджувати версію сторони захисту, що останній не міг бути самовільно відчеплений в ході дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, для спростування протилежних експертиз, згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2021 року, за клопотання прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні була призначена комісійна судово-інженерно транспортно-трасологічна експертиза, виконання якої було доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Також було зобов`язано потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 на першу вимогу експертів надати для проведення даної експертизи та забезпечити доступ до них, зокрема, автомобіля марки ВАЗ 2106 реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , автомобіля марки Mercеdes-Benz 208D, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та причепа ШЗК 06 Турист реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

В подальшому судовим експертом ОСОБА_20 було подане клопотання №СЕ-19/111-21/5359-ІТ від 11.02.2021 року про надання об`єктів дослідження необхідних для складання висновку експерта, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2106» реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , автомобіль марки «Mercеdes-Benz 208D», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та причеп «ШЗК 06 Турист» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що Луцьким міськрайонним судом було розглянуте та за місцем проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_7 надіслано письмові повідомлення про зобов`язання виконання вимог судового експерта, що не було останніми виконано та прокурором повідомлено судового експерта про те, що через значну габаритність об`єктів для дослідження та велику відстань доставки понад 380 км., не вбачається за можливе їх надання для безпосереднього дослідження. Крім того, було запропоновано експерту прибути до м. Луцька для їх безпосереднього огляду.

Однак, згідно повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №СЕ-19/111-21/11506-ІТ від 31.03.2021 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що об`єкти дослідження - автомобілі відсутні, тому це унеможливлює проведення даного експертного дослідження.

У зв`язку із вище викладеним, станом на даний час не можливо провести комісійну судово-інженерно транспортно-трасологічну експертизу, тому суд при визнанні винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 бере за увагу наявні матеріали у кримінальному провадженні, що стверджують факт порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, а саме факт недотримання водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3(а), (б), п. 31.1 Правил дорожнього руху, що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП в результаті якої потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №503 від 31 липня 2018 року, за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості.

Крім того, щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про визнання недопустимими відомостей , що містяться в протоколі огляду місця події від 16.06.2018 щодо метричного розташування уламків пластмаси скла та подряпин довжиною 1,1 м на проїзній частині вул. Ківерцівська м. Луцька, висновку експерта № 361 від 20.11.2018 року ( оскільки такий грунтується на вищевказаному протоколі огляду місця події) та протоколу слідчого експерименту від 21.04.2023 за участю свідка ОСОБА_11 , слід зазначити, що дані докази здобуті належним чином та є допустимими.

Статтею 89 КПК України визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання

Разом з тим, під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд.

Протокол огляду місця події від 16.06.2018 року складений уповноваженою на це особою, містить чіткі відомості та обставини вчиненої дорожньо транспортної пригоди, за участі понятих , підтверджена підписами осіб, які приймали участь в проведенні слідчої дії. Будь-яких заперечень щодо проведення та оформлення огляду і даних, занесених в протокол та схему, не висловлено.

Суд констатує, що підставою для заявлення стороною захисту клопотання про визнання судом доказу недопустимим є якість змісту документу, складеного у ході процесуальних дій, а не порушення процесуальної форми його призначення та проведення. Жодних, із вищезазначених, у законі обставин для визнання доказу недопустимим не вказано і не встановлено порушень прав ОСОБА_7 гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку із викладеним, суд відхиляє наведені аргументи сторони захисту щодо визнання доказу недопустимим. Також суд зазначає, що протокол огляду місця події не є єдиним доказом у справі та безпосередньо сприймається судом в сукупності з іншими доказами.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання висновку інженерно-транспортного експертизи №361 від 20 листопада 2018 року недопустимим доказом, судом не приймається, оскільки сторона захисту просить визнати недопустимими лише ті докази, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому суд розцінює їх як намагання обвинуваченого уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Окрім того, із протоколу слідчого експерименту від 21.04.2023 року із схемою вбачається, що такий проведено слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення обставин механізму ДТП, а саме: з показів свідка ОСОБА_11 було встановлено місце від`єднання причепу марки «ШЗК Турист» від автомобіля марки «Мерседес», місце зіткнення причепу із автомобілем марки ВАЗ 2106 та кінцеве розташування транспортних засобів та причепу на проїзній частині дороги. Тобто, вказаною слідчою дією було уточнено обставини, на які не впливають наявність автомобілів та інші обставини, на які посилається сторона захисту.

Крім того, за встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту, що і було зроблено під час проведення експерименту.

Окрім того, ухвала суду від 13.03.2023, якою надано доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент із свідком ОСОБА_11 в максимально наближених до ДТП дорожніх та погодних умовах, не містить чіткої вказівки за залучення транспортних засобів до проведення такої слідчої дії.

Таким чином, всупереч доводам захисту, немає підстав вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.

Суд вважає докази належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Таким чином, враховуючи пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 щодо недопустимості доказів, суд визнає такі належними та допустимими доказами.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен зокрема, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, тому суд приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 , своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ст.286 ч.1 КК України.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судовим розглядом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість не визнав, завдана шкода не відшкодована, однак останній раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, який відноситься до категорії не тяжких злочинів, має постійне місце проживання,по місцю попередньої роботи характеризується виключно позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом III групи, тому суд, з врахуванням обставин справи та позиції потерпілого, який наполягав на суворому покаранні , призначає покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

До початку судового розгляду КП "Луцька міська клінічна лікарня" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради подала цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 18948 грн.

До початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 24954 грн. 47 коп., моральної шкоди в сумі 250000 грн.

Свої позовні вимоги потерпілий ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП він постраждав та проходив курс стаціонарного та амбулаторного лікування, а отримані ним тілесні ушкодження суттєво вплинули на його стан здоров`я і працездатність, він втратив роботу, внаслідок чого, також зазнав моральних страждань.

До суду надійшли письмові відзиви від цивільного відповідача ОСОБА_7 , згідно яких, останній просив суд повністю відмовити в задоволенні цивільних позовів, оскільки в позовних заявах КП "Луцька міська клінічна лікарня" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради та потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_5 не зазначено розрахунки вартості лікування потерпілого та не підтверджено встановлену суму моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпілий цивільний позивач, а також представник цивільного позивача підтримали подані цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , заявлені до нього цивільні позови не визнав посилаючись на письмові відзиви, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільних позовів.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Беручи до уваги, вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , на підставі вимог ст. 1167 ЦК України, суд враховує матеріальний стан відповідача, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, зміни в його повсякденному житті, значне погіршення стану його здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченого, у тому числі і те, що злочин вчинено з необережності, та оцінює їх в розмірі 50000 грн., які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 , а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Позовна вимога потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 24954 грн. 47 коп. з обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до задоволення і стягненню з нього на користь потерпілого, адже така підтверджується відповідними квитанціями, долученими до позову.

Також, суд приходить до переконання, що цивільний позов КП "Луцька міська клінічна лікарня" Управління охорони здоров`я Луцької міської радидо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до задоволення, оскільки позовна вимога підтверджується відповідною довідкою, долученою до провадження та детальним розрахунком витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 .

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого.

Разом з тим, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинено ОСОБА_7 16 червня 2018 року, тому останній на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 23, 1167, 1193 ЦК України, ст.ст.128, 368, 370 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 (в редакції Закону № 586 - VI від 24 вересня 2008 року) КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства "Луцька міська клінічна лікарня" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради майнову шкоду кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 18 948 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 24954 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 47 коп., моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Речові докази:

- автомобіль марки «Mercedes-Benz 208D» номерний знак « НОМЕР_1 », причіп марки «ШЗК 06 Турист» номерний знак « НОМЕР_2 » залишити за належністю ОСОБА_7 ; - -автомобіль марки "ВАЗ 21063" номерний знак « НОМЕР_4 » повернути за належністю ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення інженерно-транспортної експертизи №361 від 20.11.2018 року в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 00 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1