ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3670/23 Справа № 193/1202/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

29 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає 1 рік 6 місяців 3 дні, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року, 04.08.2023 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_7 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року, задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає 1 рік 6 місяців 3 дні.

На вказану ухвалу суду прокурором ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 рокускасувати та постановити ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, відмовити. Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, а саме за вбивство, раніше судимий за вчинення злочинів та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знову продовжив злочинну діяльність. Вважає, що судом І інстанції не надано оцінки яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заході в установі, не надано оцінки участі ОСОБА_7 в самодіяльних організаціях засуджених та ставлення до праці.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2014 року за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Станом на момент розгляду справи засуджений відбув, визначені п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України 3/4 призначеного судом строку покарання. Невідбута частина покарання складає 1 рік 6 місяців 3 дні.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 10 березня 2014 року по теперішній час.

З вказаного часу по 17.04.2015 року утримувався в установах попереднього ув`язнення, зокрема у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», де характеризувався посередньо. Вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 18.04.2015 року відбував покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)», де теж характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 27.06.2015 року міру покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За період відбування покарання в установі характеризується позитивно. За власним бажанням без оплати праці залучений до роботи у відділенні де проживає. За станом здоров`я є інвалідом 2 групи, до робіт на виробництві не залучається.

За увесь час відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 має 7 заохочень та 8 стягнень за порушення режиму утримання, які погашені за спливом строку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі засудженого за вчинення умисного особливо тяжкого злочину.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених чп.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом І інстанції не в повній мірі перевірена можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно засуджених, які вчинили особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, а саме за вбивство, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України однією із основних підстав для застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Виправлення засудженого/ї має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Пленум ВСУ у п. 17 Постанови від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що в порушення вказаних вимог закону, суд І інстанції помилково не взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_7 має 8 стягнень за порушення режиму утримання, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, а саме за вбивство, раніше судимий за вчинення злочинів та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знову продовжив злочинну діяльність.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд І інстанції дійшов до передчасного висновку про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_7 , оскільки з його дій не вбачається, що він виправився та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є слушною та обґрунтованою, а ухвала суду І інстанції про звільнення засудженого умовно-достроково підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвалу є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: