Номер провадження: 11-кп/819/38/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 650/372/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/372/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000048 від 08.07.2023 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.07.2023 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого.

Цим вироком визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 рік обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ: дерев`яну табуретку, яку поміщено до білого поліпропіленового мішку, який опломбовано пломбою ХТН А453676, жмуток волосся, яке поміщено до паперового конверту, змив на марлевий тампон, який поміщено до паперового конверту залишено в матеріалах кримінального провадження № 0000048 від 08.07.2023 року.

в с т а н о в и в:

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 07.07.2023 близько 21.00 години, знаходячись на кухні по АДРЕСА_1 , переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень іншій особі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виниклої на ґрунті неприязних відносин, умисно взявши в ліву руку дерев`яний табурет кинув в голову ОСОБА_8 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: забійна рана лоба, синці та садно обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 87 від 10.07.2023 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про зміну з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що не тягнуть погіршення становища засудженого.

Свої доводи мотивує тим, що згідно з положеннями ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не може застосовуватись до осіб, що досягли пенсійного віку. За даними про особу, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, на момент перегляду вироку судом апеляційної інстанції він досяг віку 60 років, тобто є особою, що досягла пенсійного віку, а тому покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано до обвинуваченого. З цих підстав просить застосувати до ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, яке буде відповідати вимогах кримінального закону та основним засадам кримінального провадження.

Також зазначає, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання про долю речових доказів.

Відповідно до положень п.2 ч.4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються серед іншого рішення про долю речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

У резолютивній частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції, вирішуючи в порядку ст.374 КПК України питання про долю речових доказів, дійшов висновку про необхідність залишення речових доказів у матеріалах кримінального провадження, зокрема дерев`яний табурет. А згідно з приписами п.4 ч.9 ст.100 КПК України, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується. Отже судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.07.2023 щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Речові докази: дерев`яний табурет, поміщений до білого поліпропіленового мішку, який опломбовано пломбою ХТН А453676, - знищити; жмуток волосся, який поміщено до паперового конверту, марлевий тампон зі змивом, який поміщено до паперового конверту, залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000048 від 08.07.2023.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свої апеляційні вимоги та просив вирок скасувати, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.394 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або встановлених досудовим розслідуванням обставин згідно із статтями 381, 382 КПК України, не досліджувалися.

Матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_7 , який був представлений захисником ОСОБА_9 , надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального проступку встановлені в повному обсязі та не оспорює їх.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, предметом розгляду в цьому апеляційному провадженні є питання правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.

Згідно з положеннями ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не може застосовуватись до осіб, що досягли пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, на момент перегляду вироку судом апеляційної інстанції, він досяг віку 60 років, тобто є особою, що досягла пенсійного віку, а тому покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано до нього.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає ще 4 види покарань, а саме: штраф, громадські роботи, виправні роботи та арешт.

Однак, відповідно до положень кримінального закону громадські роботи та виправні роботи також не застосовуються до осіб, що досягли пенсійного віку, а застосування покарання у виді арешту буде явно не відповідати тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.

Як наслідок покарання у виді штрафу є єдиним, яке відповідати вимогам кримінального закону та основним засадам кримінального провадження, що відповідно до ч.1 ст.408 КПК України є підставою для пом`якшення покарання та зміни вироку в частині призначення покарання, що не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого, а тому доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу є обґрунтованими.

Крім того, доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора про те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про долю речових доказів допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, є слушними.

Так, речовими доказами, відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами п.4 ч.9 ст.100 КПК України, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Отже, на думку колегії суддів, у резолютивній частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції, вирішуючи в порядку ст. 374 КПК України питання про долю речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, дійшов хибного висновку про необхідність залишення речових доказів у матеріалах кримінального провадження № 0000048 від 08.07.2023, зокрема дерев`яного табурета, який не має ніякої цінності, а тому підлягає знищенню.

З огляду на викладене, вирок суду в частині призначення покарання та вирішення долі речових доказів, зокрема дерев`яного табурета, який поміщений до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області, необхідно змінити.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора - задовольнити.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.07.2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та вирішення долі речових доказів - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Речові докази: дерев`яний табурет, поміщений до білого поліпропіленового мішку, який опломбовано пломбою ХТН А453676, - знищити; жмуток волосся, який поміщено до паперового конверту, марлевий тампон зі змивом, який поміщено до паперового конверту, залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000048 від 08.07.2023.

У решті вирок щодо нього - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4