Провадження №1-кп/127/386/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000192 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області смт. Піщанки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

Встановив:

В проваджені Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

20.07.2023 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, визнав фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Разом з тим, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, а саме умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, зокрема, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, що полягає у встановленому законодавством порядку несення або проходження військової служби військовослужбовцями, оскільки крім зобов`язання ОСОБА_4 беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у кримінальному провадженні, не містить жодних інших зобов`язань, а спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення пом`якшеного покарання.

Крім того, прокурором в судовому засіданні не обґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю кримінального провадження, не наведено фактів надання обвинуваченим будь-якої допомоги в установленні невідомих обставин справи, а відтак у суду відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.

Також, згідно змісту даної угоди, сторони досягли домовленості щодо призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме, за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити обвинуваченому службове обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із суми його грошового забезпечення в дохід держави 20%.

Разом з тим, узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст. 69 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України санкція якої передбачає покарання від трьох до семи років позбавлення волі.

Положеннями ст. 69 КК України (в редакції на момент затримання обвинуваченого) визначено, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, може бути обумовлено: 1) наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) тяжкість вчиненого злочину; 3) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.

Так, в угоді про визнання винуватості в якості пом`якшуючих обставин зазначено: визнання вини та щире каяття, відсутність судимостей та компрометуючих матеріалів у правоохоронних органах, позитивну характеристику за місцем проживання та посередню за місцем служби, відсутність перебування на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, бажання продовжити військову службу з метою здійснення захисту Батьківщини від військової агресії та відсутність обставин обтяжуючих покарання.

Разом з тим, прокурором не було враховано те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем контрактної служби, тобто з власної волі прийнявши рішення проходити службу та погодившись беззаперечно дотримуватись Конституції України, Законів України, Військової присяги, вимог статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, не з`явився вчасно до розташування військової частини та досить тривалий час, а саме з 16.05.2019, ухилявся від виконання обов`язків військової служби без поважних причин, проводячи час на власний розсуд.

Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан який діє і на даний час, а також Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні оголошено загальну мобілізацію.

При цьому, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про ведення в Україні воєнного стану у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, на службу до військової частини добровільно так і не з`явився та тільки 09.06.2022 ОСОБА_4 було затримано на підставі ухвали суду. Тобто, навіть після початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, ОСОБА_4 до військової частини добровільно не з`явився, що також підтверджує безвідповідальне ставлення останнього до служби та свого військового обов`язку.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_4 подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що в свою чергу підриває не лише боєготовність військових формувань, але й авторитет Збройних Сил України в цілому.

Зазначені вище обставини суд вважає такими, що не можуть свідчити про щире бажання ОСОБА_4 продовжити військову службу з метою здійснення захисту Батьківщини від військової агресії.

Щодо інших зазначених в угоді обставин, що пом`якшують покарання, суд зауважує, що вони відносяться більше до даних які характеризують особу обвинуваченого та у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість застосування ст. 69 КК України та виправлення особи при заміні позбавлення волі службове обмеження для військовослужбовців.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-ІХ від 13.12.2022, внесено зміни в частину першу статті 69 КК України та після слів «кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією» доповнити словами та цифрами «кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», що фактично забороняє застосовування положення цієї статті до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Таким чином, визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання, фактично є обставинами, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до вимог ст. 470 КПК України.

Отже, угода не містить обґрунтування того, які саме обставини та внаслідок чого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому сторонами при укладенні угоди про визнання винуватості та узгодженні покарання, ст. 69 КК України була застосована безпідставно.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що визначена в угоді міра покарання не зможе в повній мірі виконати покладену на неї мету, оскільки застосовуючи покарання, суд, серед іншого, таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд вважає, що узгоджене сторонами угоди покарання за своїм видом та розміром не відповідає характеру, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не відповідає соціальному аспекту кваліфікації військових кримінальних правопорушень, суспільну небезпеку і шкоду, яка настає, від вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень, що завдають шкоди позитивному авторитету військовослужбовця і в цілому Збройним Силам України та особі винного, тому визнає умови угоди такими, що не відповідають інтересам суспільства та суперечать вимогам КК та КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердження угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, не вбачає законних підстав для її затвердження.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК у випадку відмови у затвердженні угоди судове провадження продовжується в загальному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості суперечить вимогам КПК України та закону, а тому зазначена угода, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, не може бути затверджена судом а судове провадження кримінального провадження слід продовжити в загальному порядку.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 370-372, 470, 472, 474 КПК України, суд -

Ухвалив

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 20 липня 2023 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному проваджені № 0000192 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України відмовити.

Продовжити судове провадження кримінального провадження № 0000192 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в загальному порядку.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя