Номер провадження: 11-кп/813/1936/23
Справа № 516/157/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео-конференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Теплодарського міськсуду Одеської обл. від 18.07.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000048 від 10.01.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоолександрівка Нововоронцовського району Херсонської обл., громадянина України, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 29.04.2021 Нововоронцовським райсудом Херсонської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, звільненого 31.12.2021 за відбуттям строку покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.09.2023 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 18.07.2023 під час судового розгляду к/п №0000048 від 10.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 15.09.2023 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 грн. та покладено у разі внесення застави на останнього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що до теперішнього часу не відпали та продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, а також характеристикою особи ОСОБА_7 , який раніше судимий, не працевлаштований.

Окрім того, суд враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України вважав за необхідне визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, у зв`язку із чим просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_8 не з`явилась, натомість надала до суду клопотання, в якому підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просить апеляційний розгляд здійснювати за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Теплодарському міському суді Одеської обл. знаходиться к/п №0000048 від 10.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставин інкримінованого ОСОБА_7 корисливого злочину, в умовах воєнного стану, його тяжкості, суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, свідки підлягають безпосередньому допит судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

Окрім того, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований, тобто не має законних джерел існування, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини корисливої направленості, на шлях виправлення не став та на теперішній час обвинувачується у вчиненні корисливого злочину направленого на незаконне збагачення, апеляційний суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого вчинення останнім іншого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, стосовно нього на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Теплодарського міського суду Одеської обл. від 18.07.2023, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.09.2023 включно, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4