Провадження № 1-кс/344/4922/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002130 від 01.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_4 звернулася з вказаним клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 , в якому просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, та із урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначати, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 пов`язане із застосуванням насильства.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що 12 липня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, 01 липня 2023 року близько 07 год ОСОБА_5 , перебуваючи на привокзальній площі у м. Івано-Франківську, познайомився із потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 запропонував спільно розпити алкогольні напої, та на купівлю яких вручив ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 500 гривень, чим дав зрозуміти про свою платоспроможність.

У подальшому, під час розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_5 побачив в руках ОСОБА_7 мобільний телефон, який останній періодично витягував з одягу та йому стало відомо про те, що потерпілий подобово орендує квартиру в хостелі за адресою: АДРЕСА_1 .

Після того як ОСОБА_7 пішов до місця свого тимчасового проживання, ОСОБА_5 зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_9 на привокзальній площі у місті Івано-Франківську, де у них сформувався спільний умисел на заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_7 , поєднаного із проникненням у житло.

З метою реалізації протиправного наміру, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 попрямували до місця тимчасового проживання потерпілого, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього дня, близько 12 год 30 хв, після того як ОСОБА_7 відчинив їм двері, ОСОБА_9 кулаком правої руки наніс потерпілому удар в ліву частину ділянки щелепи (виличної дуги), від якого той одразу впав на підлогу. Далі ОСОБА_9 правою ногою наніс ОСОБА_7 3-4 удари у ділянку лівої сторони грудної клітки. У той момент як ОСОБА_7 намагався піднятись, ОСОБА_5 , застосовуючи насильство, з метою реалізації протиправного наміру та подолання супротиву потерпілого, різко та несподівано для останнього, наніс кулаком правої руки 5-6 ударів по його голові, обличчю, в тому числі по носі. Після цього ОСОБА_5 із ОСОБА_9 підняли ОСОБА_7 на ноги. ОСОБА_9 запитав про місце знаходження мобільного телефону та грошових коштів, на що отримав відповідь від потерпілого про їх відсутність.

У подальшому ОСОБА_5 , з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, повторно поставив вимогу ОСОБА_7 щодо надання коштів та сказав, щоб той не обманював, бо особисто бачив у нього в руках мобільний телефон під час спільного розпивання спиртних напоїв на привокзальній площі у місті Івано-Франківську, нанісши останньому ще один удар по обличчю.

Через декілька хвилин потому, почувши звук працюючого телефону, ОСОБА_9 направився на кухню та реалізуючи спільний протиправний намір, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, у період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 20.05.2023 року 05 години 30 хвилин строком на 90 діб (тобто до 18.08.2023 року), відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Iphone 6s» сірого кольору місткістю 64 GB, IMEI НОМЕР_1 , вартістю 893 гривні, та, тримаючи його в руках, повернувся в кімнату, де особисто зняв із руки потерпілого чоловічий наручний годинник чорного кольору марки «Skmei 1540» із маркуванням «skmeiwater resistant 5 atn battery» вартістю 243 гривні.

У подальшому, ОСОБА_5 з ОСОБА_9 покинули приміщення квартири хостелу та викраденим чужим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому майнову шкоду на вище вказану суму.

Підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_3 ,з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, на утриманні нікого не має, депутатом та інвалідом не являється, раніше судимий.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події, допиту потерпілого, допитів свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, за вчинення якого відповідно до санкції ч. 4 ст. 186 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Підозрюваний офіційно не працює, джерело його доходів невідоме, стійкі соціальні зв`язки відсутні, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення у майбутньому нових злочинів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

На теперішній час наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існує можливість: незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2003 за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.09.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2014 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 місяців арешту, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризику переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання недоцільне, оскільки такий вид запобіжного заходу також не виключатиме ризики впливу підозрюваного на потерпілого та свідків та не буде співмірним тяжкості інкримінованого злочину.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки письмових зобов`язань такого характеру не надходило.

Таким чином застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім для виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а обрання такого запобіжного заходу буде доцільним та співмірним особі підозрюваного.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 пов`язане із застосуванням насильства. Додав, що підозрюваний немає постійного місця проживання, соціальних зв`язків, доходів. Потерпілий внаслідок інкримінованих дій підозрюваного два дні перебував у реанімації.

Слідчий клопотання підтримала, просила задоволити.

Захисник у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що підозрюваний не оголошувався в розшук, наміру ухилятися від слідства та суду не має. Просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, врахувавши наявність постійного місця реєстрації, а якщо слідчий суддя дійде переконання про необхідність визначити розмір застави, то визначити її в мінімальному розмірі.

Підозрюваний просив не застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказав, що зобов`язується з`являтися на всі виклики до суду. На даний час проживає за адресою: АДРЕСА_4 , орендує таке житло. За місцем його реєстрації проживає матір, яка на даний час знаходиться за кордоном. Офіційно не працевлаштований, працює на будівельних роботах. Середньомісячний дохід становить 15 000 грн. Має намір відшкодувати збитки потерпілому.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002130 від 01.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

12.07.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 07.07.2023, протокол огляду місця події від 01.07.2023, протоколи допиту свідків ОСОБА_8 від 10.07.2023, ОСОБА_10 від 01.07.2023 та ОСОБА_11 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.07.2023, довідку КНП "ПНЦ ІФ ОР" від 01.07.2023 відносно ОСОБА_5 01.07.2023, протоколи допитів підозрюваних : ОСОБА_9 від 02.07.2023 та ОСОБА_5 від 12.07.2023.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого відповідно до ч.4 ст. 186 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а прокурором доведено їх існування, а саме: можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані;вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище особи не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали під час досудового розслідування.

Оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2003 за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.09.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2014 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 місяців арешту, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Ті кримінальні правопорушення за вчинення, яких підозрюваний піддавався кримінальному переслідуванню та дане інкриміноване правопорушення об`єднані корисливим мотивом.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Одні лише доводи підозрюваного, його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, та гарантією того, що він буде дотримуватися відповідних процесуальних обов`язків за наявності загрози у покаранні за вчинення кримінального правопорушення з урахуванням встановлених конкретних обставин саме даного кримінального провадження.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу. Слідчий суддя вважає, що домашній арешт, про який просить сторона захисту, з огляду на наведені вище ризики є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З цих же підстав доводи захисту про відсутність підстав для застосування запобіжного у виді тримання під вартою слідчий суддя вважає спростованими.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_5 , його вік, середню освіту, не одружений, відсутні дані про міцні соціальні зв`язки (зі слів мати перебуває за кордоном), офіційно не працевлаштований, має підробітки ( зі слів працює будівельником), а також те, що раніше неодноразово піддавався кримінальному переслідуванню за майнові злочини; судимість не погашена, так як востаннє засуджений вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2019 за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, звільнений з місць позбавлення волі 04.06.2021. Незважаючи на наявність місця реєстрації, за таким не проживає, часто змінює місце проживання.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя дійшов висновку про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, а також не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Слідчим суддею береться до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , зокрема щодо обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення проти власності, поєднаного з насильством, тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Слідчий суддя, в межах саме даного розгляду клопотання, не знаходить підстав щодо застосування альтернативного визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення поєднаного із насильством.

Враховуючи наведене, в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчий суддя дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити дієвість кримінального провадження, належну поведінку підозрюваного, а тому клопотання слід задоволити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання його під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Строк дії ухвали до 02 вересня 2023 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 13 липня 2023 року.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1