ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/438/23 Справа № 703/3862/23 Категорія: ст. 309 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

30 серпня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , дослідивши апеляційну скаргу керівника ПП «Лавіта» ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року про відмову у задоволенні скарги керівника ПП «Лавіта» ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 20 липня 2023 року в межах кримінального провадження №0000537, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року було відмовлено у задоволенні скарги керівника ПП «Лавіта» ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 20 липня 2023 року щодо накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000537.

Вимоги скарги зводилися до того, що скаржник просив слідчого суддю скасувати постанову прокурора, якою останній відмовив у задоволенні клопотання скаржника про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000537.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді керівник ПП «Лавіта» ОСОБА_3 подав 26 серпня 2023 року (засобами поштового зв`язку) до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати зазначену ухвалу слідчого судді, та задовольнити його скаргу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та надані матеріали, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Частиною 1 ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно із ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Зазначеному імперативному принципу відповідає використана у КПК законодавча техніка, зокрема в ст. 309 цього кодексу, якою визначено виключний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Так, у відповідності до ст. 309 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: 1) відмову у наданні дозволу на затримання; 2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; 3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; 4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; 5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; 5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу; 6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; 7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; 8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; 9) арешт майна або відмову у ньому; 10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; 11) відсторонення від посади або відмову у ньому; 11-1) продовження відсторонення від посади; 12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; 13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Більш того, як прямо передбачено ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Зазначена вище норма процесуального закону не передбачає можливості оскарження ухвал слідчих суддів про відмову в задоволенні скарги в якій скаржником ставиться питання про скасування постанови прокурора, якою було відмовлено в накладенні арешту на майно.

Отже, ухвали слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, перелічені у ст. 309 КПК України. Ця норма не передбачає оскарження ухвали слідчого судді, яка стосується скарги на постанову прокурора про відмову в задоволені клопотання про накладення арешту на майно. Дана норма закону передбачає можливість оскарження ухвал слідчого судді, які стосуються лише повернення скарги на дій, бездіяльність слідчого чи прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 23 серпня 2023 року, питання оскарження ПП «Лавіта» постанови прокурора, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ПП «Лавіта» про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 000537 від 10.09.2022, було вирішено слідчим суддею по суті.

Крім того, спростовуючи доводи скаржника, суддя апеляційної інстанції, вказує, що посилання представника скаржника на загальні засади кримінального провадження та положення ч. 1 ст. 24 КПК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаному законі зазначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Але чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ПП «Лавіта» на постанову прокурора, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ПП «Лавіта» про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 000537 від 10.09.2022 .

Вказані висновки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №757/36570/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що в своїй апеляційній скарзі скаржник ставить питання про скасування ухвали слідчого судді, яка по суті вважається такою, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, вважаю, що в даному випадку необхідно застосувати загальне правило, передбачене ч. 4 ст. 399 КПК України, а саме відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою керівника ПП «Лавіта» ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року про відмову у задоволенні скарги керівника ПП «Лавіта» ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 20 липня 2023 року про арешт майна в межах кримінального провадження №0000537.

Копію даної ухвали разом з апеляційною скаргою та додатками до неї надіслати особі, яка подала скаргу.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її винесення (отримання копії).

Суддя: