ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2075/23 Справа № 203/3336/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

третьої особи - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

підозрюваного - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000143 за ч.ч.1, 2, 3 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді від 19 липня 2023 року накладено арешт з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «Smart Fortwo» 2010 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Приймаючи рішення слідчий суддя зазначив, що оскільки ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного і санкція статтей злочинів у яких він підозрюється передбачає покарання у вигляді обов`язкової конфіскації усього майна, тому слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав за п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту належного на праві власності підозрюваному майна за для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою направити клопотання про арешт майна на доопрацювання, або скасувати арешт в частині позбавлення користування та розпорядження.

Також просить поновити строк, оскільки про розгляд клопотання суд не повідомляв, а про рішення дізналася лише 22 серпня 2023 року.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що дійсно транспортний засіб номінально володіє її син ОСОБА_9 , але фактично власником є вона, так як автомобіль був подарований її чоловіком. Апелянтка вважає, що рішення слідчого судді незаконне, оскільки відсутні мотиви наявності ризиків пошкодження або інших негативних наслідків щодо автомобіля. При цьому, автомобіль не є речовим доказом, а до клопотання слідчий не долучив дані про власника. Також апелянтка вважає, що з даний клопотанням повинен був звернутися виключно прокурор, що передбачено ст. 64-2 КПК України.

В апеляційному суді третя особа, захисника та підозрюваний підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор просив залишити без змін рішення слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання слідчого та наданні до нього матеріали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи доводи клопотання про поновлення строку, то апеляційний суд вважає, що він не пропущений, оскільки клопотання про арешт майна розглядалося без учасників, а про рішення слідчого судді апелянтка дізналася 22 серпня 2023 року та в п`ятиденний термін подано апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, матеріалами справи підтверджено, що Третім СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесене до ЄРДР під № 0000143 від 12 травня 2022 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст. 255, ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 263 КК України. (а.с.13-17)

18 червня 2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч.3 ст. 255, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України. (а.с.18-28)

За даними реєстраційної картки транспортного засобу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на праві власності належить автомобіль марки «Smart Fortwo» 2010 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Відтак, як правильно зазначив слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, наявні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для арешту вказаного вище майна, з метою забезпечення можливої конфіскації, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики зникнення, перетворення та відчуження цього майна чи інші.

Слід зауважити, що санкція ч.3 ст.255, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 317 КК України передбачають обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна у засудженої особи, а тому забезпечення збереження майна у кримінальному провадженні шляхом накладення на нього арешту відповідає завданням цього кримінального провадження, як слушно встановив слідчий суддя.

При цьому апеляційний суд вважає, що з клопотанням звернулася належна особа в порядку ч.1 ст. 171 КПК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Водночас, зі змісту вимог п.п. 5, 6 ч. 3, ч. 4 ст. 173 КПК України, видно, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження , наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи, що автомобіль не є речовим доказом і в клопотанні відсутні дані про необхідність проведення із залученням автомобіля інших слідчих дій, а конфіскація майна можлива лише після винесення вироку суду, тому апеляційний суд вважає, що застосування арешту на автомобіль шляхом заборони розпорядження та відчуження буде належним та достатнім засобом для досягнення завдань кримінального провадження та не порушить таким втручанням права і свободи заінтересованих осіб.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвалу слідчого судді слід скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та накласти арешт на автомобіль шляхом заборони розпорядження та відчуження, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року, якою накладено арешт з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «Smart Fortwo» 2010 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та накласти арешт автомобіль марки марки «Smart Fortwo» 2010 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , шляхом заборони розпорядження та відчуження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4