Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/308/23
Провадження № 1-в/553/176/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до Ленінського районного суду м.Полтави із клопотанням, в якому прохає замінити засудженому невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Клопотання вмотивовано тим, що ОСОБА_5 засуджений до 15 років позбавлення волі, відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та фактично відбув більше 2/3 частин покарання, тобто набув права на застосування ст. 82 КК України щодо заміни покарання більш м`яким.

За час відбування покарання засуджений стягнень не має, отримав 21 заохочення, позитивно характеризується, працевлаштований в майстерні установи, має низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

В судовому засіданні захисник підтримав подане клопотання, наголошуючи що засуджений довів виправлення і заслуговує на застосування до нього заміни покарання більш м`яким.

Засуджений клопотання захисника підтримав та прохав замінити йому покарання. Пояснив, що відбуваючи покарання працював, порушень не допускав, має заохочення, розкаюється у вчиненому.

Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечень не мав, зазначив, що засуджений наразі заслуговує на застосування заміни покарання.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, вказуючи, що позитивна характеристика не може бути єдиною підставою для заміни покарання, а дотримання режиму відбування покарання і сумлінна поведінка є насамперед обов`язком засуджених. Крім того, засуджений не був залучений до праці протягом усього терміну відбування покарання, вчинив ряд злочинів, в тому числі від якого настала смерть людини, строк невідбутої частини покарання є значним. На думку прокурора застосування заміни покарання у відношенні засудженого в порядку ст. 82 КК України не сприятиме досягненню мети покарання.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до справи матеріали та матеріали особової справи засудженого, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до положень ст. 82 КПК України особам, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно із ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Як встановлено судом засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в умовах ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», яка розташована в межах територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Полтави.

Згідно з матеріалами особової справи засудженого, вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01.03.2013, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України та йому призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

Вироком колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2013, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання за сукупністю злочинів скасовано та визначено вважати правильним засудження ОСОБА_5 до покарання призначеного районним судом за п.10 ч.2 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі, за ч.4 ст.152 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання двох покарань за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 було відраховано з 05.08.2012.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, вказаний вирок Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2013 набрав законної сили 03.07.2013.

За ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 18.02.2016 у строк покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 05.08.2012 по 03.07.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.11.2021, у задоволенні спільного подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м.Полтави про застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_5 було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Полтавського апеляційного суду від 18.01.2022, зазначена ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 11.11.2021 залишена без змін.

За рішенням комісії виправної колонії від 16.12.2022 у поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення у зв`язку із відбуттям призначеного строку покарання стосовно засудженого ОСОБА_5 було відмовлено.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 прибув до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№64)» 09.08.2013, початок строку відбування покарання відраховано з 05.08.2012, кінець строку покарання 06.09.2026.

Згідно із ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та можлива після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.12,82 КК України, формалізованою підставою для порушення питання про можливість застосування заміни покарання в даному випадку є фактичне відбуття 2/3 строку покарання, тобто після 06.09.2021.

Водночас, головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Разом із тим, призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Однак у певних випадках процес виправлення засудженого може відбуватися настільки інтенсивно, що ця мета реально досягається значно раніше від закінчення визначеного вироком суду строку покарання або взагалі відсутня реальна потреба в застосуванні такої форми реагування. Тоді покарання або подальше його відбування втрачає свій сенс як в соціальному, так і в юридичному аспектах, суперечить принципам справедливості і гуманізму, сприйматиметься засудженим та оточуючими як прояв надмірної жорстокості.

У такому разі можливе застосування звільнення від покарання та його відбування, що також виступає фактичною реалізацією принципу невідворотності кримінальної відповідальності та кримінально правового реагування на поведінку особи, яка вчинила злочин.

Згідно з наданими суду матеріалами та характеристиками засудженого, ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05.08.2012.

За час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 09.08.2013 засуджений відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія («64)», за час відбування покарання характеризується добре, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався 23 рази за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Засуджений працевлаштований в майстерні установи, поставлені завдання виконує своєчасно та якісно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливо ставиться до майна установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи з самообслуговування, до виконання робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Засуджений підтримує соціально-корисні зв`язки з батьками, отримав спеціальність «швея» та «повар-кондитер» при Полтавському навчальному центрі №64, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта», «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться добре, пройшов курси підготовки до звільнення.

За вироком вину визнав частково, майнового позову не має.

Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення має низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

За випискою з медичної карти засудженого, ОСОБА_5 є працездатним, групи інвалідності не має, його стан здоров`я задовільний.

У відповідності до довідок головного бухгалтера установи, заробітна плата засудженого за фактично відпрацьовані місяці роботи з вересня 2013 року по березень 2023 року становить 15983,57 грн.

Так, згідно з довідками про заробітну плату засудженого, ОСОБА_5 за час відбування покарання, фактично працював у вересні 2013 року, травні-грудні 2015 року, січні-грудні 2016 року, січні 2017 року, травні 2020 року, лютому-грудні 2022 року, січні-березні 2023 року.

Рішенням комісії виправної колонії від 01.02.2019 засудженому відмовлено у зміні умов тримання за відбуттям призначеного покарання згідно з ст.101 КВК України.

Рішенням комісії від 16.09.2021 було визнано доцільним застосування до засудженого заміни покарання у відповідності до ст.82 КК України. В подальшому ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 11.11.2021, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, подання установи виконання покарань залишено без задоволення.

Рішенням виправної колонії від 16.12.2022 у поданні матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення засудженого відмовлено, у зв`язку із скоєнням особливо тяжкого злочину.

При поданні матеріалів до суду на заміну покарання, за оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засудженому ОСОБА_5 визначено високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Згідно з характеристикою засудженого від 01.02.2023, за оцінкою ризиків ОСОБА_5 має низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, складеною адміністрацією установи, ОСОБА_5 за період відбування покарання стягнень не має, отримав 23 заохочення у виді подяк за сумлінну поведінку і ставлення до праці та за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Так 15.05.2014 та 17.03.2017 до засудженого були застосовані заходи заохочення начальником відділення та в подальшому за рішеннями дисциплінарної комісії від 15.09.2017, 18.12.2017, 18.12.2017, 15.06.2018, 17.12.2018, 15.03.2019, 16.09.2019, 16.12.2019, 16.03.2020, 15.06.2020, 17.09.2020, 15.12.2020, 15.03.2021, 16.06.2021, 17.09.2021, 15.12.2021, 15.03.2022, 15.06.2022, 15.09.2022, 15.12.2022, 15.03.2023, 15.06.2023.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд констатує, що відбуваючи покарання у Полтавській виправній колонії (№64) з 09.08.2013, у період 2013, 2015-2016 років до засудженого заходи заохочення не застосовувались, за витягами з протоколів засідання комісії Полтавської виправної колонії (№64) у поданні матеріалів на засудженого ОСОБА_5 щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації було відмовлено, як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення, у поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення засудженому було відмовлено у зв`язку із вчиненням особливо тяжкого злочину.

Також судом було встановлено, що заробітна плата засудженому ОСОБА_5 нараховувалась за фактично відпрацьовані місяці роботи за період з вересня 2013 року по березень 2023 року. Між тим, за змістом наданих довідок, засуджений фактично працював у вересні 2013 року, травні-грудні 2015 року, січні-грудні 2016 року, січні 2017 року, травні 2020 року, лютому-грудні 2022 року, січні-березні 2023 року. Відомості про залучення засудженого до праці в інші періоди суду надані не були.

Вирішуючи внесене подання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження, суд вказує, що згідно з положеннями ст.82 КК України, засуджений відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин, що свідчить про наявність передумови для розгляду питання щодо застосування до нього заміни покарання більш м`яким.

При цьому основним і вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений став та шлях виправлення, тобто того, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування більш м`якого виду покарання.

Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Разом з тим, сам факт правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою заміни покарання більш м`яким і має оцінюватись судом у сукупності з іншими відомостями, в тому числі про поведінку за весь час відбуття покарання, даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення засудженого до вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

За таких обставин, враховуючи суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_5 злочинів, внаслідок яких настали невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, його ставлення до вчиненого в ході здійснення судового провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, беручи до уваги поведінку засудженого та його ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, які не були стабільно позитивними, з огляду на те, що невідбутий строк покарання засудженого є значним, суд вважає що наразі подальше відбування покарання у виді позбавлення волі не втратило свого правового сенсу як в соціальному, так і в юридичному аспектах і заміна покарання на більш м`яке у виді обмеження волі не сприятиме для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, з огляду на що у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

При цьому судом враховано, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства, а позитивна характеристика ОСОБА_5 відповідає нормальній поведінці свідомого засудженого і не може бути єдиною підставою для застосування щодо нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1