Справа № 621/404/23
Пр. № 1-кп/621/157/23
ВИРОК
24 травня 2023 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий - суддя ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, працює на посаді охоронця НВК «Квадрат», зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,
19.09.2022 об 12:00 годині поблизу с. Мохнач Чугуївського району Харківської області на території домоволодіння АДРЕСА_3 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізуючи вказаний умисел, в той же день та час, за вказаною адресою, ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_4 , проявляючи агресію, усвідомлюючи небезпеку та протиправність дій, з силою наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи ОСОБА_4 , чим спричинив травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці лівого кута та тіла між 32,33 зубами, що відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я, характерних для даного виду травми та її тяжкості, згідно пункту 2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджений наказом №6 МОЗ України 17.01.1995.
Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинив умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, що спричинило тривалий розлад здоров`я, передбачене частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.
Викладені вище обставини кримінального провадження щодо місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення не оспорювалися учасниками судового провадження, які під час судового розгляду не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин.
З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.
Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду у повному обсязі визнав себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та показав, що за обставин викладених у обвинувальному акті, 19.09.2022 на території ділянки СТ «Магнолія» в ході виниклого між потерпілим та його дружиною конфлікту, наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_4 . Не спростовував, що внаслідок його протиправних дій потерпілому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді перелому щелепи.
У вчиненому щиро розкаявся, виявив готовність нести передбачену законом відповідальність.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що в межах обвинувачення ОСОБА_5 є винуватим в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.
Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:
- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином;
Суд не приймає до уваги щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 , виходячи з того, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин та передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління тощо.
Не дивлячись на те, що ОСОБА_5 , в судових дебатах зазначив про каяття та звертався до потерпілого з вибаченням, суд має критичну думку щодо щирості таких висловлювань, зовнішнього прояву переживань, шкодування про вчинене, засудження своєї поведінки та бажання виправитися з боку обвинуваченого судом не встановлено.
Таким чином, обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України відсутні;
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
- особу обвинуваченого, який раніше не судимий; на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував; одружений; за місцем фактичного проживання скарг на його поведінку не надходило; працює на посаді охоронця ТОВ НВК «Квадрат» де характеризується з позитивного боку;
Санкцією частини 1 статті 122 КК України передбачено такі покарання: виправні роботи на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Частиною 1 статті 57 КК України передбачено, що покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого.
ОСОБА_5 має постійне місця роботи, тому йому можливо призначити покарання у виді виправних робіт.
Відповідно до частини 3 статті 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Позбавлення волі на певний строк - це найбільш суворе покарання в системі покарань, які можуть застосовуватися до неповнолітніх. Воно має призначатися тоді, коли, на переконання суду, всі інші, більш м`які покарання не дають змоги досягти мети кримінального покарання.
ОСОБА_5 є особою, якій можливо призначити будь-який вид покарання, визначений у санції частини 1 статті 122 Кримінального кодексу України.
З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину; відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; відомостей, що характеризують особу обвинуваченого; відомості щодо майнового та сімейного стану ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини 1 статті 122 Кримінального кодексу України, і дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та про наявність підстав для прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до положення статті 75 Кримінального кодексу України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.
Приймаючи відповідне рішення, суд, окрім зазначеного вище, враховує факт того, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив злочин вперше, а також те, як те чи інше рішення суду може вплинути на подальшу долю особи, факт того, що покарання не має на меті кару, а слугує для виправлення та попередження вчиненню нових протиправних дій.
Відповідно до статей 127-129 Кримінального процесуального кодексу України, під час вирішення цивільного позову, суд виходив з наступного.
Згідно частини 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частин 1-4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Потерпілий ОСОБА_4 у позовній заяві просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь 3643 грн. 85 к., на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. 00 к., на відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди потерпілий ОСОБА_4 , зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого він зазнав душевних страждань, внаслідок травми змінився його звичний життєвий уклад.
Під час судового розгляду ОСОБА_4 наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому.
Обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов потерпілого визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.
Зважаючи на визнання позову обвинуваченим ОСОБА_5 , доведення потерпілим факту спричинення матеріальної та моральної шкоди, враховуючі вимоги розумності і справедливості, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Визнати ОСОБА_5 винуватим у злочині, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік.
Відповідно до частини 1, пункту 2 частину 2 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи чи навчання;
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , 3643 (три тисячі шістсот сорок три) грн. 85 к., на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) грн 00 к. на відшкодування моральної шкоди, а всього 103 643 (сто три тисячі шістсот сорок три) грн. 85 к.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: