Справа № 333/147/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Запоріжжя

Слідча суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, подану в порядку ст.303 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадження слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на дії слідчого СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області в порядку ст..303 КПК України.

Скарга мотивована тим, що 19 травня 2023 року у ОСОБА_4 за місцем проживання було проведено обшук. Під час обшуку вилучено грошові кошти: 10 згортків по 100 купюр номіналом 1000 гривень (відповідно 1 000 000 грн), 4 згортки по 100 купюр номіналом 1000 грн (відповідно 400 000 грн.), один згорток 20 купюр по 1000 грн та 64 купюри 500 грн. (відповідно 52 000 грн.), 85 купюр по 100 доларів США, 16 купюр по 100 доларів СІЛА, 45 купюр по 100 доларів США та 125 купюр по 100 доларів США (відповідно 27 100 доларів США) всього вилучено грошові кошти у сумі 1 452 000 грн та 27 100 доларів США.

02.06.2023, він, як представник ОСОБА_4 звернувся до старшого слідчого СВ Василівський РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 з вимогою про повернення майна.

Відповідь по суті, на вказане звернення отримана не була. Комунарським районним судом м. Запоріжжя 29.06.2023 року була розглянута скарга на дії слідчого і було зобов`язано надати відповідь по суті. 04.07.2023 року було отримано відповідь від 03.07.2023 року за №5222/80/02-2023, якою зазначено, що на вказані грошові кошти не накладено арешт, бо в результаті їх огляду та ідентифікації 20.05.2023 вони визнані речовими доказами та передані на зберігання до банківської установи.

Зазначає, що слідча не надала копії постанови про визнання речовими доказами, проте виходячи з того, що кошти передані на зберігання до банківської установи та тексту відповіді вважає, що підставою для визнання їх речовими доказами став висновок слідчого, що вказані грошові кошти були отримані злочинним шляхом. Вважає відповідний висновок слідчого необгрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи та законодавству України.

Відповідно до ст. 98 КПК України грошові кошти (саме як кошти) можуть бути речовими доказами якщо вони набуті злочинним шляхом. Таким чином, визнання їх речовими доказами має бути встановлено на підставі матеріалів справи.

Вказує, що ОСОБА_7 отримав грошові кошти від Степногірської селищної ради в безготівковій формі, на банківський рахунок в розмірі 2 765 000 грн. Зняття грошових коштів у сумі 2,7 млн (з урахуванням коштів в валюті) неможливе через банкомат. Вказана сума може бути знята з рахунку тільки через банківське відділення та зазначає, що орган досудового розслідування мав встановити, що зазначені грошові кошти отриманні ОСОБА_8 злочинним шляхом. Арешт на вилучені грошові кошти не накладений. Вважає, що слідча всупереч встановленій процедурі уникає повернення тимчасово вилученого майна посилаючись на постанову про визнання грошових коштів речовими доказами.

Заявник просить суд визнати незаконною бездіяльність старшого слідчого СВ Василівський РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 щодо повернення тимчасово вилученого майна. Зобов`язати старшого слідчого СВ Василівський РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно - грошові кошти, які були вилучені під час обшуку 19 травня 2023 року в сумі 1 452 000 грн та 27 100 доларів СІЛА.

У судовому засіданні представник власника майна вимоги скарги підтримав, зазначив що майно є тимчасово вилученим і арешт на нього наразі не накладено.

Присутня у судовому засіданні старша слідча СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 заперечувала щодо задоволення даної скарги.

Слідча суддя, вивчивши доводи скарги та додані до неї матеріали, надані слідчою матеріали кримінального провадження №0000564 від 12.11.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, зазначає наступне.

СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000564 від 12.11.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

19 травня 2023 року у ОСОБА_4 за місцем проживання у межах вказаного кримінального провадження працівниками СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2023 року у справі № 333/147/23 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . В ході якого виявлено та вилучено грошові кошти: 10 згортків по 100 купюр номіналом 1000 гривень (відповідно 1 000 000 грн.), 4 згортки по 100 купюр номіналом 1000 грн (відповідно 400 000 грн), один згорток 20 купюр по 1000 грн та 64 купюри 500 грн. (відповідно 52 000 грн), 85 купюр по 100 доларів США, 16 купюр по 100 доларів СІЛА, 45 купюр по 100 доларів США та 125 купюр по 100 доларів США (відповідно 27 100 доларів США) всього вилучено грошові кошти у сумі 1 452 000 грн та 27 100 доларів США.

20.05.2023 року слідчим СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області винесено постанову про визнання в якості речових доказів вказаних грошових коштів, які були передані на зберігання до банківської установи.

Заявник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до з клопотанням про повернення тимчасово вилучених грошових коштів. Листом старшої слідчої СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 від 03.07.2023 року № 5222/80/02-2023 заявника повідомлено, що відповідно з ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя пр.1-кс/333/1532/23 справа № 333/147/23 від 16.05.2023 р про надання дозволу на обшук було надано дозвіл на відшукання та вилучення такого майна, яке зазначене в ст..234 КПК та ознаки якого збігаються з ознаками тимчасово вилученого. Вилучені під час обшуку грошові кошти у ОСОБА_4 є речовими доказами здобутими злочинним шляхом та поверненню не підлягають.

Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Частиною 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 вказаної процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України під час обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зміст ст.235 КПК України, а також наведені положення ст. 236 КПК України недвозначно свідчать про те що ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи, не є тим рішенням суду, на підставі якого можливе позбавлення або обмеження права власності, оскільки такою ухвалою надається дозвіл лише на відшукання певних речей та предметом її регулювання є втручання у право особи на недоторканість житла чи іншого володіння.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і частини 1 ст.98 КПК України, ч. 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

При цьому, в частині 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт або у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту. Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок - набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено ( ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Слідчим суддею встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного кримінально-процесуального закону, органом досудового розслідування після вилучення майна не було подано слідчому судді клопотання про накладення арешту на це майно, що свідчить про наявність правових підстав для повернення вказаного майна, відповідно до вимог ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Із зазначеної норми вбачається, що однією із підстав повернення тимчасового вилученого майна є випадки, передбачені частиною п`ятою статті 171 КПК України, тому майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Крім того, будь-які докази, що вищевказане майно здобуте злочинним шляхом відсутні, тому, суд доходить висновку, що відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти мають статус тимчасово вилученого майна.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Слідчому судді не надано відомостей та не доведено, що вилучені під час обшуку та вказані у скарзі грошові кошти були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Резюмуючи наведене, слідча суддя зазначає, що усе майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику. А вже потім за наслідком арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трасформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя доходить висновку, що скарга на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна, вилученого під час проведення обшуку, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 167,168,169, 171,236, 303-307,309 221, 303-307, 309 КПК України , слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,- задовольнити.

Зобов`язати відповідальну службову особу Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, яка здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000564 від 12.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України повернути ОСОБА_4 тимчасове вилучене майно, а саме: грошові кошти у розмірі 27 100 (двадцять тисяч сто) доларів США, 1 452 000 (один мільйон чотириста п`ятдесят дві тисячі) гривень, які визнані речовими доказами згідно постанов старшого слідчого СВ Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області від 20 травня 2023 року та передані на зберігання до банківської установи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1