Справа № 357/8294/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.08.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000901, від 06.03.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.12.2002 року вироком Сарненського районного суду Рівненської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 25.07.2003 року вироком Сарненського районного суду Рівненської області за ч. 1ст. 121, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 71 КК України на 6 років позбавлення волі, 27.12.2006 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий термін 2 роки 2 місяці 24 дні, на підставі постанови Дубненського міськрайонного суду Рівненської області від 19.12.2006 року;

- 03.09.2008 року вироком Сарненського районного суду Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 5 років позбавлення волі, 26.02.2013 року звільненого по відбуттю строку покарання.

ІПН: НОМЕР_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

22.02.2015 року, приблизно о 12.00 години ОСОБА_5 за попередньою змовою з Особою 1 та Особою 2, матеріали щодо яких виділені в окремі провадження, з метою скоєння розбійного нападу прибули до будинку АДРЕСА_3 , де мешкає родина ОСОБА_8 , розподіливши між собою ролі кожного у вчинені кримінального правопорушення. Продовжуючи свої злочинні дії направлені на вчинення кримінального правопорушення Особа 2, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, почав слідкувати за ОСОБА_9 , який пересувався по базару. В цей час Особа 1, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження та ОСОБА_5 пройшли декілька разів біля домоволодіння АДРЕСА_3 , спостерігаючи за домоволодінням. Після того як Особа 2, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зателефонував Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та повідомив, що господар ОСОБА_9 знаходиться далеко, Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_5 пройшли до подвір`я вищевказаного домоволодіння.

Зайшовши до будинку через незачинені двері останні одягли заздалегідь приготовлені маски, ОСОБА_10 дістав предмет схожий на пістолет та увійшов до кімнати, де сидів за комп`ютером син господарів будинку ОСОБА_11 . ОСОБА_5 , погрожуючи ОСОБА_11 застосуванням предметом схожим на пістолет, приставив його до потилиці потерпілого, почав вимагати щоб той сказав де знаходяться гроші.

Внаслідок вчинення вищевказаних протиправних дій ОСОБА_11 , реально сприймаючи погрозу застосування відносно нього фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, як таку, що дійсно може бути реалізована, не став чинити нападникам опору.

Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в цей час пересувався по будинку в пошуках грошових коштів, а ОСОБА_5 застосувавши до ОСОБА_11 насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось в тому, що він схопив ОСОБА_11 за шию, спричинивши потерпілому при цьому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу шиї, поклав його на ліжко, обличчям до низу, накривши халатом голову, щоб останній нічого не бачив, зв`язав йому руки за спиною дротом від плойки.

Подолавши таким чином можливий опір потерпілого, ОСОБА_5 та Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, отримали від ОСОБА_11 інформацію про те, де знаходиться кімната його батьків. Після чого Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 , якого постійно тримали біля себе, приставивши пістолет до голови, перейшли до вищевказаної кімнати, де за тумбочкою Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, знайшов вмонтований в стіну металевий сейф, зачинений на навісний замок.

Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, збив навісний замок та відчинив сейф, з якого дістав майно ОСОБА_9 , а саме золоті вироби: ланцюжок довжиною 30 см, 7 грам вартістю 8400 гривень.; ланцюжок довжиною 30 см, шириною 2 мм, вагою 4 грами, вартістю 4200 гривні.; ланцюжок довжиною 40 см, шириною 2 мм, вагою 3 грами, вартістю 3600 гривень.; браслет шириною 7 мм, вагою 5 грамів, вартістю 6000 гривень.; хрестик вагою 3 грами, вартістю 3600.; кулоном вагою 2 грами, вартістю 2400 гривень.; ладанкою вагою 2,5 грами, вартістю 3000 гривень.; кулоном вагою 6 грамів, вартістю 7200 гривень; та срібні вироби: сережки вагою 4 грами, вартістю 100 гривень.; кулон у вигляді ключа чоловічого вартістю 100 гривень, кулон у вигляді ключа жіночого вартістю 100 гривень.; сережки вагою 5 грамів, вартістю 125 гривень.; кільце вагою 7 грамів, вартістю 175 гривень, тобто на загальну суму 39 000 гривень. Після чого наказали ОСОБА_11 , не смикатися та утримуючи викрадене при собі, з місця події зникли. Таким чином ОСОБА_5 та Особа 1, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, здійснивши розбійний напад відкрито незаконно заволоділи майном ОСОБА_9 на загальну суму 39000 грн., чим завдали потерпілій матеріального збитку.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 86 від 23.02.2015 року, потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу шиї, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

06.03.2015 року приблизно о 13 годині ОСОБА_5 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб спільно з особою, матеріали щодо якої виділені судом в окреме провадження та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_12 , переслідуючи злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у приміщення, взявши з собою, з метою залякування персоналу, відвідувачів та власника магазину ОСОБА_13 , предмет схожий на пістолет, ніж та поліетиленовий пакет з гумовим молотком, проникли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_4 .

Перебуваючи у приміщенні торгового залу вказаного магазинуОСОБА_5 , особа, матеріали щодо якої виділені судом в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою, використовуючи ніж, предмет схожий на пістолет та поліетиленовий пакет з гумовим молотком, висловлюючи погрози застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я персоналу та відвідувачам вказаного магазину, які вони сприймали як реальну погрозу, наказали їм лягти на підлогу та не рухатись, застосувавши при цьому з метою залякування присутніх у приміщенні осіб насильство до потерпілої ОСОБА_14 шляхом нанесення удару тупим предметом в потиличну область голови, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Своїми діями вони позбавили можливості останніх залишити магазин та звернутись за допомогою, чим зломили їх волю до опору.

Після чого ОСОБА_5 , особа, матеріали щодо якої виділені судом в окреме провадження у зв`язку з її розшуком та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_12 , із застосуванням насильства небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , нанесли останньому тілесні ушкодження в область голови, від яких він втратив свідомість та відкрито заволоділи його спортивною сумкою синього кольору, всередині якої знаходились грошові кошти в сумі 100000 грн., 10000 доларів США, що еквівалентно 230000 грн., 5 000 євро, що еквівалентно 125000 грн. та планшетом марки «Айпад» вартістю 3551 грн. та з місця вчиненого кримінального правопорушення зникли. В результаті своїх злочинних дій потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріального збитку на загальну суму 458551 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Заявлені цивільні позови визнав частково, на половину суми спричиненої шкоди, вважає, що іншу частину шкоди має відшкодовувати його спільник, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження. Даючи довільні показання та відповідаючи на запитання ОСОБА_5 повідомив, що перебуваючи у м. Первомайськ, біля Центрального базару, в обідній час, разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , побачили, що невідома жінка вийшла з будинку і не зачинила його. ОСОБА_16 пішов за жінкою, а потім зателефонував ОСОБА_15 і сказав, що вона на ринку. Він з ОСОБА_15 зайшли у будинок. За комп`ютером сидів хлопчина, вони підійшли ззаду і він приставив йому до голови пістолет, який у нього був при собі. Цей хлопчина сказав, що в кімнаті батьків за тумбочкою є сейф, який він показав. ОСОБА_15 відкрив сейф і вони забрали все, що там було, зокрема золоті прикраси. Повідомив, що не оспорює найменування та кількість викрадених ювелірних виробів, їх вартість, які зазначені в обвинувальному акті. Він брав хлопчину за шию і держав, тому тілесні ушкодження могли бути спричинені ним. Зазначив, що також поклав його на ліжко, обличчям до низу, накрив халатом голову, щоб останній нічого не бачив, зв`язав йому руки за спиною дротом від плойки. Вказав, що золоті прикраси продали, а кошти розділили на 3 частини, він своєю частиною розпорядився на власний розсуд, а саме використав на різні потреби. 06.03.2015 року, приблизно о 13 годині, перебуваючи у м. Біла Церква, він разом із ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , побачили, як людина із відкритою сумкою, синього кольору, в якій були грошові кошти, зайшла до магазину. В нього був пістолет, в Заворота ніж, а у ОСОБА_12 в пакеті резиновий молоток та вони зайшли до магазину, там були продавці та клієнти. Він дістав пістолет, а ОСОБА_17 ніж, і сказали всім лягти на підлогу. Він давав команди лягти. В кінці торгового залу були привідкриті двері, ОСОБА_12 пішов туди, було чутно звуки боротьби, після чого вони забрали сумку із якою заходив чоловік, вийшли, сіли до автомобіля та поїхали. Тілесні ушкодження ОСОБА_18 наніс ОСОБА_17 , він другий виходив із магазину. ОСОБА_19 бив ОСОБА_12 , він також ударив ОСОБА_19 ногою коли виходив з магазину. Суму спричиненого ОСОБА_19 збитку, яка зазначена в обвинувальному акті, не оспорює. Кошти, які були в сумці, розділили та він свою частину використав на власні потреби. Повідомив, що в Білій Церкві у Заворота жила сестра та він приїхав до неї. Тунітовський зазначив, що на даний час працює неофіційно, щиро кається у вчиненому, зробив для себе належні висновки, більше не буде вчиняти злочинів, просить суворо не карати та хоче вибачитися перед потерпілими. Має намір піти захищати Батьківщину.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному з погрозою застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.

Також, своїми діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням у приміщення, спрямованого на заволодіння майном у особливо великих розмірах, ОСОБА_5 , вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_5 , який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, вчинив умисні корисливі злочини проти власності із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку вчинених умисних корисливих злочинів із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю в межах санкції статей обвинувачення.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, в даному конкретному випадку, колегія суддів не вбачає. Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчинених злочинів їх суспільній небезпеці, та особі ОСОБА_5 , не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

На думку суду, призначене основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове у виді конфіскації майна, в межах передбачених санкціями статей обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчинених правопорушень і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Призначаючи ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового складання призначених покарань, при цьому колегія суддів враховує положення вимог ч. 2 ст. 73 КК України, згідно з якою при заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Водночас, частиною 3 ст. 4 цього Закону передбачено, що часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 3 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Частиною 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яка була чинною на час вчинення ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень, було визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, даною частиною цієї статі визначалося, який строк включається в строк попереднього ув`язнення.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив злочини в період чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої ЗУ № 838-VIII, з огляду на ст. 5 КК України, ч. 1 ст. 58 Конституції України, зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватися відповідно до вказаної норми закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_5 був затриманий 23.03.2015 року та відносно нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Ухвалою колегії судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2021 року ОСОБА_5 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та останнього було звільнено з під варти.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення з23.03.2015 року по 22.02.2021 року включно, підлягає зарахуванню у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо цивільних позовів потерпілих суд дійшов наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілого в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню саме з ОСОБА_5 на суму шкоди 240706,85 грн., оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні та підтверджена письмовими доказами.

Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_20 про стягнення матеріальної шкоди, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілої в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню саме з ОСОБА_5 на суму шкоди 3085,30 грн. оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні та підтверджена письмовими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого потерпілим було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вони зазнали під час розбійного нападу на них, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, характер і обсяг страждань, негативних емоцій та переживань, яких зазнали потерпілі під час здійснення на них розбійного нападу, втрати здоров`я, спричинення їм тілесних ушкоджень, наявність підтвердженого причинного зв`язку між отриманими травмами і діями обвинуваченого, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_13 та ОСОБА_20 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35000 ( тридцять п`ять тисяч) гривень та на користь ОСОБА_20 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку колегії суддів, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, - з іншого.В іншій частині цивільні позови підлягають вирішенню судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд кримінального провадження, відносно особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із її розшуком.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільні позови потерпілих підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні цивільних позовів суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , з урахуванням зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відбув призначене йому за цим вироком суду покарання, запобіжний захід не обирати.

Що стосується долі речових доказів, то вказане питання підлягає вирішенню судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд кримінального провадження, відносно особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із її розшуком.

Процесуальні витрати у справі за проведення експертиз стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 в сумі 8212,32 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за:

- ч. 3 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- ч. 4 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання 11 років 9 місяців 29 днів позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 16.08.2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України, яка діяла на час вчинення злочинів, зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.03.2015 року по 22.02.2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання за цим вироком у зв`язку із фактичним відбуттям ним призначеного покарання у період попереднього ув`язнення з 23.03.2015 року по 22.02.2021 року.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , з урахуванням зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відбув призначене йому за цим вироком суду покарання, запобіжний захід не обирати.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 240706,85 грн. та 35000 грг. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3085,30 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати у справі, зокрема за проведення експертизи звукозапису №18507/16-35 від 09.02.2017 року у сумі 5505, 00 грн., за висновок експерта № 2-04/262 від 03.06.2015 року у сумі 2215,92 грн, витрати за проведення трасологічної експертизи №287 від 04.04.2015 року у сумі 491,40 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вирішення долі речових доказів підлягає вирішенню судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд кримінального провадження, відносно особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із її розшуком.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Головуючий ОСОБА_21

Суддя ОСОБА_22

Суддя Олександр ШОВКОПЛЯС