Справа № 183/5363/22
№ 1-кп/183/739/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000081 від 29.03.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Садове, Миколаївської обл., з середньою освітою, не одруженого, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, на посаді командира 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді командира 3 механізованого відділення бойової машини 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23 лютого 2022 р., в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив нез`явлення до місця несення служби військової частини НОМЕР_1 , яка виконувала бойові завдання у АДРЕСА_2 .. Вільний час використовував на власний розсуд у м. Сєвєродонецьк, Луганської обл., не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 26 березня 2022 р. до розташування свого підрозділу, який на той час перебував у н.п. Тошківка, Луганської обл. та фактично припинивши вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.

На цих підставах ОСОБА_4 , пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке кваліфікується як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , приймає участь у бойових діях та бажає в подальшому захищати країну.

В ч. 1 ст. 69 КК України зазначені умови призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України. Зокрема такими умовами є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

В обвинувальному акті зазначені дві обставини, що пом`якшують покарання, це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Наявність щирого каяття підтверджується визнанням обвинуваченим в судовому засіданні своєї вини у вчиненому правопорушенні, висловлення жалю з приводу вчиненого.

Наявність активного сприяння розкриттю злочину підтверджується матеріалами досудового розслідування (протоколом допиту підозрюваного).

Таким чином, за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає можливим в даному випадку застосування ст. 69 КК України, а саме при призначенні покарання призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність двох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем та бажає в подальшому захищати країну, раніше не судимий, думку сторони обвинувачення, у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Крім цього, суд, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, вважає за можливе, відповідно до ст. 58 КК України, замість позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із грошового забезпечення в дохід держави у певному розмірі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки із відрахуванням у дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1