Номер провадження: 11-кп/813/1075/23
Справа № 500/4324/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» матеріали кримінальних проваджень №0001647, №0000021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської областівід 13.02.2023 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого за наймем, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 30.01.2002 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК), ст.ст. 42, 43 КК 1960 р. до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 10.03.2004 на підставі постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2004 згідно ст. 81 КК умовно-достроково на один рік 19 днів;

- 26.02.2008 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на два роки;

- 31.03.2009 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК до трьох років трьох місяців позбавлення волі, звільнений 10.05.2012 за відбуттям строку покарання;

- 14.01.2013 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на два роки;

- 24.09.2014 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 21.04.2017 на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 13.04.2017 згідно ст. 81 КК умовно-достроково на один рік чотири місяці 19 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 ККУкраїни, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 189 КК у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 70 КК ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців без конфіскації майна.

На підставі ст. 71, ч.4 ст.81 КК України ОСОБА_8 з частково невідбутого ним покарання у виді одного року чотирьох місяців та дев`ятнадцяти днів позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2014 частково приєднано до покарання, призначеного за цим вироком, шість місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_8 до відбування визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі обчислюється з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 13.02.2023 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 24.12.2015) обвинуваченому зараховано в строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 17.06.2017 по 19.06.2017 року, з 26.07.2017 по 12.06.2019 року та з 13.02.2023 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, знаходячись у м. Ізмаїл Одеської області (далі - м. Ізмаїл), усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись у відсутності власників транспортних засобів, а також сторонніх осіб, які б могли помітити та перешкодити його протиправним діям, вчинив одне кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту та ряд кримінальних правопорушень проти власності за обставин, які будуть наведені нижче. Після чого з місць скоєння кримінальних правопорушень зникав, завдавши потерпілим матеріальну шкоду на суму вартості майна, яким заволодів, а майном, яким заволодів, розпоряджався на власний розсуд.

Так, 21.05.2017 в нічний час доби, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 2 по вул. Некрасова, шляхом вільного доступу за допомогою викрутки з передньої та задньої частини автомобіля марки «Nissan» моделі «Almera» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 демонтував та таємно викрав дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_1 вартістю 98,94 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність, а також усвідомлюючи той факт, що він своїми протиправними діями обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування ним, так як відповідно до п/п «в» п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака, створюючи умови для подальшого вимагання передачі йому чужого майна, а саме грошових коштів за повернення викрадених ним двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_1 , сховав поблизу місця знаходження автомобіля викрадені ним дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером, а також залишив на лобовому склі автомобіля записку із зазначенням свого мобільного номерну телефону й написом «повернення номеру».

22.05.2017 в першій половині дня, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , виявивши на своєму автомобілі відсутність двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, а також записку, яку раніше залишив ОСОБА_8 на лобовому склі її автомобіля, зателефонувала по ньому.

У процесі спілкування по мобільному телефону ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та доводячи їх до логічного завершення, знаючи про те, що він своїми діями обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування, висловив вимогу ОСОБА_9 передати йому 800 грн за повернення раніше викрадених ним у неї двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, які остання повинна була перевести на його мобільний номер телефону.

На дану вимогу ОСОБА_9 , будучи обмеженою у правах та законних інтересах на право керування її автомобілем погодилась й переказала ОСОБА_8 на його мобільний номер телефону 800 грн.

Після отримання зазначеної грошової суми від ОСОБА_9 . ОСОБА_8 повернув останній дві таблички з державним реєстраційним автомобільним номером шляхом повідомлення останньої про місце їх знаходження.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК, а саме вимога передачі чужого майна, з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої особи (вимагання), вчинена повторно.

Далі, 27.05.2017, приблизно о 01:00 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 72 по просп. Суворова, шляхом вільного доступу за допомогою викрутки з передньої та задньої частини автомобіля марки «Peugeot» моделі «206» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 демонтував та таємно викрав дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_2 вартістю 98,94 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.

ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність, а також усвідомлюючи той факт, що він своїми діями обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування ним, так як відповідно до п/п «в» п.2.9. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака, створюючи умови для подальшого вимагання передачі йому чужого майна, а саме грошових коштів за повернення викрадених ним двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_2 , сховав поблизу місця знаходження автомобіля викрадені ним дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером, а також залишив на лобовому склі автомобіля записку із зазначенням свого мобільного номерну телефону й написом «повернення номеру».

27.05.2017, в першій половині дня, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , виявивши на своєму автомобілі відсутність двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, а також записку, яку раніше залишив ОСОБА_8 на лобовому склі її автомобіля, зателефонувала по ньому.

У процесі спілкування по мобільному телефону ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та доводячи їх до логічного завершення, знаючи про те, що своїми діями він обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування, висловив вимогу ОСОБА_10 передати йому 200 грн за повернення раніше викрадених ним у неї двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, які остання повинна була перевести на його мобільний номер телефону.

На дану вимогу ОСОБА_10 , будучи обмеженою у правах та законних інтересах на право керування її автомобілем погодилась й переказала ОСОБА_8 на його мобільний номер телефону 200 грн.

Після отримання зазначеної грошової суми від ОСОБА_10 . ОСОБА_8 повернув останній дві таблички з державним реєстраційним автомобільним номером, шляхом повідомлення останньої про місце їх знаходження.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК, а саме вимога передачі чужого майна, з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої особи (вимагання), вчинена повторно.

Також, 27.05.2017, приблизно в другій половині дня, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись по вул. Адмірала Холостякова навпроти поліклініки «Дунайської басейнової лікарні», шляхом вільного доступу за допомогою викрутки з передньої та задньої частини автомобіля марки «ВАЗ 21099» державний реєстрацій номер НОМЕР_3 демонтував та таємно викрав дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_3 вартістю 98,94 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність, а також усвідомлюючи той факт, що він своїми діями обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування ним, так як відповідно до п/п «в» п.2.9. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака, створюючи умови для подальшого вимагання передачі йому чужого майна, а саме грошових коштів за повернення викрадених ним двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_3 , сховав поблизу місця знаходження автомобіля викрадені ним дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером, а також залишив на лобовому склі автомобіля записку із зазначенням свого мобільного номерну телефону й написом «повернення номеру».

27.05.2017, близько 22:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_11 , виявивши на своєму автомобілі відсутність двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, а також записку, яку раніше залишив ОСОБА_8 на лобовому склі її автомобіля, зателефонував по ньому.

У процесі спілкування по мобільному телефону ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та доводячи їх до логічного завершення, знаючи про те, що своїми діями він обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування, висловив вимогу ОСОБА_11 передати йому 500 грн за повернення раніше викрадених ним у нього двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, які останній повинен був перевести на його мобільний номер телефону.

На дану вимогу ОСОБА_11 , будучи обмеженим у правах та законних інтересах на право керування його автомобілем, відмовився й не переказав ОСОБА_8 грошові кошти.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК, а саме вимога передачі чужого майна, з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої особи (вимагання), вчинена повторно.

Після цього, 28.05.2017, близько 01:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячи біля буд. № 67 по просп. Суворова, шляхом вільного доступу за допомогою викрутки з передньої та задньої частини автомобіля марки «Ford» моделі «Fiesta» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 демонтував та таємно викрав дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_4 вартістю 98,94 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність, а також усвідомлюючи той факт, що він своїми діями обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування ним, так як відповідно до п/п «в» п.2.9. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака, створюючи умови для подальшого вимагання передачі йому чужого майна, а саме грошових коштів за повернення викрадених ним двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_4 , сховав поблизу місця знаходження автомобіля викрадені ним дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером, а також залишив на лобовому склі автомобіля записку із зазначенням свого мобільного номерну телефону й написом «повернення номеру».

28.05.2017, приблизно о 07:00 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_12 , виявивши на своєму автомобілі відсутність двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, а також записку, яку раніше залишив ОСОБА_8 на лобовому склі її автомобіля, зателефонував по ньому.

У процесі спілкування по мобільному телефону ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та доводячи їх до логічного завершення, знаючи про те, що своїми діями він обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування, висловив вимогу ОСОБА_12 передати йому 500 грн за повернення раніше викрадених ним у нього двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, які останній повинен був перевести на його мобільний номер телефону.

На дану вимогу ОСОБА_12 , будучи обмеженим у правах та законних інтересах на право керування його автомобілем, відмовився й не переказав ОСОБА_8 грошові кошти, в результаті чого останній не повернув ОСОБА_12 дві таблички з державним реєстраційним автомобільним номером, і не повідомив останньому про місце їх знаходження.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, а саме вимога передачі чужого майна, з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої особи (вимагання), вчинена повторно.

Також, 03.06.2017, близько 02:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 18-а по просп. Мира, шляхом вільного доступу за допомогою викрутки з передньої та задньої частини автомобіля марки «Mitsubishi Lanser» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 демонтував та таємно викрав дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_5 вартістю 98,94 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність, а також усвідомлюючи той факт, що він своїми діями обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування ним, так як відповідно до п/п «в» п.2.9. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака, створюючи умови для подальшого вимагання передачі йому чужого майна, а саме грошових коштів за повернення викрадених ним двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером НОМЕР_5 , сховав поблизу місця знаходження автомобіля викрадені ним дві таблички з державним автомобільним реєстраційним номером, а також залишив на лобовому склі автомобіля записку із зазначенням свого мобільного номерну телефону й написом «повернення номеру».

03.06.2017, приблизно о 07:00 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_13 , виявивши на своєму автомобілі відсутність двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, а також записку, яку раніше залишив ОСОБА_8 на лобовому склі її автомобіля, зателефонував по ньому.

У процесі спілкування по мобільному телефону ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та доводячи їх до логічного завершення, знаючи про те, що своїми діями він обмежив права та законні інтереси власника автомобіля на право керування, висловив вимогу ОСОБА_13 передати йому 500 грн за повернення раніше викрадених ним у нього двох табличок з державним автомобільним реєстраційним номером, які останній повинен був перевести на його мобільний номер телефону.

На дану вимогу ОСОБА_13 , будучи обмеженим у правах та законних інтересах на право керування його автомобілем, відмовився й не переказав ОСОБА_8 грошові кошти.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, а саме вимога передачі чужого майна, з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої особи (вимагання), вчинена повторно.

Крім того, 16.06.2017, біля 23:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , побачив біля буд. № 47 по вул. Адмірала Холостякова залишений без догляду мопед торгової марки «JJ» модель «50 QT 14» реєстраційний номер НОМЕР_6 , та незаконно всупереч волі його власника заволодів ним, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 8 100 грн.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Також, 12.07.2017, близько 14:20 години ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 28 по просп. Суворова, за допомогою складного ножа відкрив замок передньої правої пасажирської двері та проник до салону автомобіля марки «Таврія-Дана» державний реєстраційний автомобільний номер НОМЕР_7 , де на панелі приборів виявив та шляхом демонтажу таємно викрав автомагнітолу торгової марки «Mostef» вартістю 350 грн з флеш картою торгової марки «Selikon Pawer» на 8 Гб вартістю 80 грн, а всього майна на загальну суму 430 грн, та збирався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, але не зміг, оскільки був застигнутий та затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення потерпілим ОСОБА_15 .

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України , а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, коли особа вчинила всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Далі, 14.07.2017, близько 16:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 67 по просп. Суворова, шляхом вільного доступу проник через незачинені задні двері до багажного відсіку автомобіля марки «Ford Transit» державний автомобільний реєстраційний номер НОМЕР_8 , де виявив та таємно викрав агрохімікати: інсекто-акарицид «Антикліщ ПРО» у кількості 5 пляшок об`ємом по 100 мл кожна вартістю по 58,79 грн кожна на суму 293,95 грн та інсектицид «Антихрущ» у кількості 30 пляшок об`ємом по 150 мл кожна вартістю по 89,05 грн кожна на суму 2 671,50 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2 965,45 грн.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Також, 15.07.2017, близько 08:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 2/1 по вул. Бадаєва, шляхом вільного доступу проник через незачинені задні ліви пасажирські двері до салону автомобіля марки «ВАЗ-2106» державний автомобільний реєстраційний номер НОМЕР_9 , де виявив та таємно викрав шкіряний портфель чорного кольору вартістю 1 000 грн, у якому знаходились такі документи, видані на ім`я ОСОБА_17 : клубний білет мисливця №001169, свідоцтво про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів серії НОМЕР_10 , медична книжка серії НОМЕР_11 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_12 , а також технічний паспорт на причеп П -1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 1 000 грн.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

10.Крім того, 17.07.2017, близько 13:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , підійшов до велосипеду торгової марки «Wichita» вартістю 1 000 грн, сів на нього та поїхав, внаслідок чого таємно викрав його разом з кофтою чорного кольору торгівельної марки «Puma» вартістю 250 грн, яка знаходилась на рулі вказаного велосипеду, чим спричинив потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 1 250 грн.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Далі, 20.07.2017, близько 15:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , підійшов до велосипедів торгової марки «Glipper» чорно-зеленого кольору вартістю 2 250 грн, що належить потерпілій ОСОБА_19 , та торгової марки «Drive» моделі «Lady Bike» червоного кольору вартістю 1 850 грн, що належить потерпілій ОСОБА_20 , та за допомогою ножиців зірвав трос замку, який зачиняв й кріпив вказані велосипеди за металеву раму велосипедної підставки, взяв обидва велосипеди та покотив, таємно викравши їх, чим спричинив потерпілим матеріальну шкоду на вказані суми.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, 15.01.2021, близько 17:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вул. Пушкіна та вул. Тихої разом зі своїм знайомим ОСОБА_21 , побачив як в останнього випав з кишені верхнього одягу мобільний телефон торгової марки «Xiaomi Redmi» моделі «4 Х» в корпусі чорного кольору, s/n НОМЕР_14 , imei1 НОМЕР_15 , imei2 НОМЕР_16 вартістю 1 006,66 грн, та, скориставшись тим, що ОСОБА_21 відволікся та не помітив зникнення свого мобільного телефону, маючи вільний доступ, таємно викрав вказаний мобільний телефон, чим спричинив потерпілому ОСОБА_21 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений звернувся з апеляційною скаргою та просить вирок суду першої інстанції змінити, в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, з урахування складання покарань за сукупністю злочинів.

Обвинувачений зазначає, що він має на утриманні матір пенсійного віку, щиро розкаявся у скоєному, потерпілі не мають до нього претензій та цивільні позови не заявляли, на даний час погіршився стан його здоров`я, він має хворобу (гетатит С). Наведені обставини, на його думку, є підставами для призначення більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду не оскаржений.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілих, які в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу, на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України (далі - КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних, ОСОБА_8 злочинів не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно суворості призначеного покарання та можливість призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер вчинення злочинів, особу обвинуваченого та дійшов висновку про необхідність призначення покарання останньому у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених за ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував наступні обставини.

Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який неодноразово судимий та не вжив заходів щодо припинення своєї кримінальної діяльності; дані досудової доповіді, в якій зазначено, що ризик повторного вчинення злочинів великий; щире каяття обвинувачено та активне сприяння розкриттю, вчинених ним злочинів; відсутність у обставин, що обтяжують покарання. Також місцевий суд врахував, що ОСОБА_8 , маючи п`ять непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, у тому числі тяжких та проти власності, знову вчинив умисні злочини також проти власності, у тому числі тяжкі, а також тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту після нетривалого часу після відбуття попереднього реального покарання у виді позбавлення волі (через один місяць) та в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, а також те, що частину кримінальних правопорушень також проти власності він вчинив після того, як відносно нього був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, а одне з кримінальних правопорушень також проти власності ОСОБА_8 вчинив у той час, коли на розгляді в суді відносно нього знаходилося кримінальне провадження у вчиненні низки інших умисних злочинів, у тому числі тяжких та також проти власності.

Водночас, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд не вбачав підстав для застосування положень як ст. 69 так і ст. 75 КК України.

Апеляційний суд вважає, що врахувавши тяжкість та характер вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який фактично жив, вчиняючи корисливі злочини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі майже в мінімальних межах санкцій статей за якими його засуджено та обрав найм`якіший спосіб складання покарань за ст.ст.70, 71 КК України.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом його щирого каяття, наявність на утриманні матері пенсійного віку, стан його здоров`я як обставини, яка згідно ст.66 КК України, мали б пом`якшити покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає неспроможними з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження та оскарженого вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції визнав свою винуватість у скоєних злочинах, що свідчить про врахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений має на утриманні хвору матір-пенсіонерку, а також поганий стан здоров`я, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів не можуть бути вирішальними обставинами, які дають підстави для застосування покарання, яке не пов`язане щ позбавленням волі.

Таким чином, колегія суддів констатує, що підстави для застосування більш м`якого покарання обвинуваченому відсутні та стороною захисту не доведені.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений не позбавлений права звернутись до установи виконання покарань задля отримання медичної допомоги, у разі погіршення такого стану.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської областівід 13.02.2023 року у кримінальних провадженнях №0001647, №0000021, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України -залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для особи яка утримується під-вартою з моменту отримання ухвали апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4