Номер провадження: 11-кп/813/716/23
Справа № 521/7858/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2022 року в рамках кримінального провадження №0000242, внесеного до ЄРДР 06 квітня 2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Республіці Молдова, громадянина Республіки Молдова, із середньою освітою, не працюючого, не маючого реєстрації та постійного місця проживання на території України, раніше в Україні не судимого;

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дати його затримання, тобто з 06.04.2021 року.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та арешту майна.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 06 квітня 2021 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_7 перебував за адресою свого тимчасового проживання в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 та знайомим ОСОБА_11 , з якими разом розпивав спиртні напої. Під час перебування у зазначеній квартирі, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт з приводу незадоволення ОСОБА_7 надмірним вживанням ОСОБА_10 спиртних напоїв, в ході якого ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_10 удари ногами по різним ділянкам тіла потерпілої, а саме: не менш двох ударів в голову, одного удару в тулуб та не менш двох ударів по правій нозі потерпілої, в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці зовнішнього кута правого ока, синців та саден правого плеча, синця та садна лівого плеча, синця та садна тильної поверхні 3-го пальця лівої кісті, садна проксимальної фаланги 4-го пальця лівої кисті, синців тулуба, синців правої гомілки які при звичайному своєму перебігу викликають розлад здоров`я, тривалістю не більше шести днів і таким чином згідно з п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

В ході нанесення побоїв ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник умисел позбавити ОСОБА_10 життя. З метою реалізації цього злочину, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи характер свого суспільно небезпечного діяння та наслідки його настання, маючи значну перевагу у фізичній силі над потерпілою, руками (рукою) закрив носа, рота та здавив шию ОСОБА_10 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя та шиї, множинних крововиливів та забійних ран слизової оболонки рота, крововиливів в м`які тканини обличчя з обох боків, перелому під`язикової кістки з крововиливом в навколишні м`які тканини, які у сукупності за критерієм небезпеки для життя по відношенню до живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

У поданих апеляційних скаргах сторони захисту ставиться питання про скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування скарг апелянти вказують на:

- невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, у справі відсутні докази причетності обвинуваченого до смерті ОСОБА_10 , а також відсутність умислу на заподіяння їй смерті;

- обвинувачений ОСОБА_7 ніколи не відмовлявся від дачі показань, а лише вимагав суд, щоб його допит відбувся за участі консула Республіки Молодова, так як він є її громадянином;

- під час досудового розслідування обвинувачений без адвоката та перекладача підписував документи, не розуміючи їх змісту, оскільки не володіє українською мовою;

- невідповідність призначеного судом покарання ступню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти апеляційних скарг сторони захисту та просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, захисника та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом першої інстанції.

Так, в ході судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечуючи свою вину у заподіянні смерті ОСОБА_10 , від надання показів щодо обставин подій відмовився.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується поясненнями свідка та долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 суду пояснив про те, що близько 19 години 05.04.2021 року він прийшов додому з роботи, взяв пляшку горілки та пішов у гості до свого знайомого ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_2 , номер квартири він не пам`ятає. У квартирі перебували він, ОСОБА_13 зі своєю співмешканкою та сусід ОСОБА_14 , але він трішки посидів та пішов. Після того, як вони допили спиртне, він заснув у кріслі. Прокинувся він наступного дня вранці від криків у квартирі. Він побачив, як ОСОБА_15 бив свою співмешканку. При цьому потерпіла знаходилась напівсидячи у кріслі, а ОСОБА_15 лежав на ліжку та бив її ногами в груди і в шию та щось їй кричав, при цьому він іноді підіймався на ліжку і продовжував її бити. Скільки часу продовжувався конфлікт він точно сказати не може, оскільки приблизно через три хвилини з того часу як він прокинувся, він покинув квартиру. Поки він взувався, потерпіла так і сиділа в кріслі, вона перебувала у свідомості, видимих тілесних ушкоджень на ній не було, крові він не бачив. Інших осіб в квартирі не було. Коли він вийшов з квартири і пішов додому, за ним вибіг ОСОБА_15 та повідомив, що потерпілій стало погано. Він порадив йому щоб той викликав «швидку допомогу», після чого ОСОБА_15 повернувся до квартири за телефоном та викликав медичну допомогу. Вони разом дочекались приїзду «швидкої допомоги», після чого обвинувачений піднявся до квартири разом з фельдшером, а він покинув місце події.

На запитання учасників судового розгляду свідок ОСОБА_11 також пояснив, що, на його думку, причиною конфлікту між ОСОБА_15 та його співмешканкою було зловживання нею алкоголем. Бережанський забороняв їй пити, оскільки вона пила нарівні з чоловіками. До подій того дня він також неодноразово бачив конфлікти між ними, в ході яких ОСОБА_15 бив свою співмешканку.

Слід також зазначити, що суд першої інстанції безпосереднє сприймав показання свідка, який розповідав про обставини безпосереднього спостереження, та спостерігав за його поведінкою, відповідями та іншими обставинами, які мають суттєве значення для оцінки достовірності таких показань, тому суд першої інстанції, оцінуючи показання свідка ОСОБА_11 , не піддав сумніву достовірність його показань.

Апеляційний суд не бачить підстав ставити під сумнів таке рішення суду першої інстанції, оскільки під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

У свою чергу, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка, як логічні, чіткі, послідовні та такі, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме:

- повідомленням оператора служби «102» № 69931059 від 06.04.2021 року, з якого вбачається, що представник органів охорони здоров`я повідомив про виявлення померлої жінки з ознаками насильницької смерті (а.с.2 т.2);

- протоколом огляду місця події від 06.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , з додатками, відповідно до яких у зазначеній квартирі виявлено труп жіночої статі з ознаками поранення в області обличчя ( а.с. 3-14 т.2);

-протоколом огляду трупа від 06.04.2021 з додатками (а.с. 15 -19 т.2);

- висновком експерта № 1505 від 06.04.2021 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії у результаті закриття носа, рота та здавлення шиї на що вказують наступні видові ознаки: синці та садна обличчя та шиї, множинні крововиливи та забійні рани слизової оболонки рота, крововиливи в м`які тканини обличчя з обох боків, перелом під`язикової кістки з крововиливом в навколишні м`які тканини, а також загальноасфіктичні ознаки: слизові оболонки обох повік та склери з різко вираженою мережею розширених кровоносних судин та множинними крапковими крововиливами, темно-червоні крапкові крововиливи під плеврою легень та зовнішньою оболонкою серця (плями Тард`є), різко виражена емфізема легень, рідка кров в порожнинах серця, венозне повнокров`я внутрішніх органів, а також дані судово-гістологічного дослідження: вогнища гострої емфіземи легенів, спазм дрібних бронхів, набряк легенів; набряк головного мозку; венозне повнокров`я органів.

З урахуванням характеру травми та даних судово-гістологічного дослідження, вона утворилася незадовго до настання смерті в період часу, який обчислюється хвилинами. З урахуванням характеру травми - самоспричинення всіх зазначених ушкоджень виключено.

Вищезазначена травма складає єдиний нерозривний морфологічний комплекс, тому оцінюватися роздільно не може і оцінюється в сукупності за критерієм небезпеки для життя по відношенню до живих осіб, згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (у) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені такі ушкодження: синець в ділянці зовнішнього кута правого ока, синці та садна правого плеча, синець та садна лівого плеча, синець та садна тильної поверхні 3-го пальця лівої кисті, садно проксимальної фаланги 4-го пальця лівої кисті, синці тулуба, синці правої гомілки. Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень, могли утворитися в проміжок часу до 1-ї доби до настання смерті. З урахуванням схожої морфологічної давності вище вказаних ушкоджень - встановити послідовність їх спричинення не представляється можливим. Спричинення всіх вище вказаних ушкоджень в результаті однократного падіння з положення стоячи чи близького до нього виключено. Зазначені ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися і в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають. Дані ушкодженні при звичайному своєму перебігу, не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, і таким чином згідно з п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Ступінь прояву трупних явищ, встановлена при експертизі трупу ОСОБА_10 (06.04.2021 р. в 20:30 год.): свідчить про те, що з моменту настанні смерті ОСОБА_10 і до моменту експертизи її трупа пройшло приблизно 6-12 годин, і таким чином, не виключається, що смерть ОСОБА_10 могла настати 06.04.2021 р. в проміжок часу з 08:30 год. до 14:30 год.

При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 в крові етиловий спирт не виявлений (а.с.25-30 т.2);

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 170 від 19.04.2021 з додатком, відповідно до якого на клапті шкіри шиї та обличчя, вилученого від трупа ОСОБА_10 праворуч і ліворуч від умовної серединної лінії розташовані синці округлої і овальної форми, частина з яких зливається, а також 2 садна округлої і овальної форми. На поверхні синців і саден сторонніх накладень не виявлено. Синці і садна (2) на клапті шкіри шиї та обличчя утворені від впливів тупого предмета (предметів) з обмеженою поверхнею контакту. На під`язикової кістки є повний розрив в області з`єднання лівого великого ріжка з тілом, утворений від згинання, в результаті впливу травмуючої сили, прикладеної на відстані від пошкодження (а.с.35-42 т.2);

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 366 від 07.04.2021, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_10 , 1987 року народження, відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО;

- висновком експерта № 403 від 27.04.2021, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО (а.с.76-77 т.2);

- висновком експерта № 47 від 04.06.2021 року, відповідно до якого на футболці та кофті, які належать потерпілій ОСОБА_10 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В зі супутнім антигеном Н, що не виключає її походження від самої потерпілої ОСОБА_10 ( носія антигенів А та Н ). Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 ( носія антигену Н) можливо тільки в якості домішки, у разі наявності кровоточивих ушкоджень на момент скоєння злочину у останнього (а.с.82-86 т.2);

- висновком експерта № 139 від 12.05.2021, відповідно до якого на двох недопалках сигарет з фільтром марки «VT», визначених №№ I, II (нумерація відділення судово-медичної цитології), вилучених 06.04.2021р. в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , крові не знайдено, знайдена слина, причому визначена її належність особі (особам) чоловічої генетичної статі. При встановленні групової належності слини на недопалках сигарет №№ I, II виявлений лише антиген Н ізосерологічної системи АВО, який, як основний, властивий особі (особам) з групою крові О (І) даної системи, що не виключає можливості паління недопалків сигарет №№ I, II чоловіком (чоловіками) з вищевказаною групою крові, у тому числі і ОСОБА_7 та виключає паління потерпілою ОСОБА_10 (за груповою та статевою ознаками) (а.с.115-119 т.2);

- відеозаписом слідчого експерименту від 26.04.2021 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого, останній у присутності понятих, докладно відтворив обставини та обстановку події та продемонстрував за допомогою манекену, яким чином і де саме ОСОБА_7 завдавав ОСОБА_10 06.04.2021 року тілесні ушкодження (а.с.139-141 т.2).

Після аналізу наведених у сукупності доказів, колегія суддів встановила наступне: перебування на місці вчинення злочину обвинуваченого ОСОБА_7 ; факт конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , 06.04.2021 року, у першій половині дня, під час якого обвинувачений наносив потерпілій тілесні ушкодження; що смерть потерплої ОСОБА_10 могла настати 06.04.2021 р. у проміжок часу з 08:30 год. до 14:30 год. (висновок експерта № 1505 від 06.04.2021 року). Тобто, вказані обставини у сукупності, безумовно та об`єктивно вказують, що саме ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , внаслідок яких настала смерть останньої.

Доводи захисника про відсутність умислу у обвинуваченого не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, суб`єктивна сторона передбаченого ч.1 ст. 115 КК України злочину - умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий та непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Не прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Не прямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Аналізуючи фактичні обставини в своїй сукупності, колегія суддів вважає, що, будучи дорослим чоловіком, ОСОБА_7 розумів, що закривши руками (рукою) носа та здавив шию ОСОБА_10 , можлива недостатність кисню у крові і тканинах потерпілої та як наслідок можливе настання смерті потерпілої. У даному випадку обвинувачений чітко усвідомлював, що саме його конкретна дія може спричинити суспільно небезпечний наслідок, і тим самим у загальному виді передбачав розвиток причинного зв`язку між своїми діями і можливим його наслідком.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 269 від 18.05.2021 року, ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого злочину не страждав будь-якими хронічно-психічним захворюваннями, тимчасовим психічним розладом здоров`я, та іншими психічними розладами, тому був в змозі в повній мірі давати звіт своїм діям та керувати ними (а.с. 134-138 т.2).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 носили саме умисний характер. При цьому, умисел обвинуваченого був непрямим, який має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Після аналізу наведених у сукупності доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення винуваті ОСОБА_7 відповідно до стандарту доказування "поза розумним сумнівом", з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні

Крім того, твердження сторони захисту про те, що під час досудового розслідування обвинувачений підписував документи без захисника та перекладача, не розуміючи їх змісту, оскільки не володіє українською мовою, колегія суддів вважає надуманими та необґрунтованими.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_7 був затриманий 06.04.2023 року у порядку ст. 208 КПК України. Згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 за участі понятих та захисника ОСОБА_16 відповідно до вимог чинного законодавства роз`яснено права та обов`язки, у тому числі право на користування рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави. У свою чергу, затриманий та захисник підписали вказаний протокол без доповнень та зауважень, а також не вказували на те, що ОСОБА_7 погано володіє українською мовою та не просили залучити перекладача (а.с.150-152 т.2).

Згідно зі ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особі повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Участь перекладача у кримінальному провадженні зумовлено конституційною засадою рівності перед законом і судом (ч. 2 ст. 24 Конституції України) та положеннями ст. 10 КПК України, згідно з якою, серед іншого, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за мовною ознакою.

Рівень розуміння і спілкування, за якого виникає право на безоплатну допомогу перекладача, залежить від фактичних обставин, з огляду на цей рівень визначається обсяг необхідної «допомоги». Загалом обвинувачений повинен бути у змозі самостійно або за допомогою перекладача розуміти, що відбувається під час розгляду справи, і брати участь у розгляді такою мірою, що забезпечувала би його право на справедливий суд.

Отже, перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Розуміння зазначених обставин не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає мовно-комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника. При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою вказаних обставин є тривалість проживання у державі ведення судочинства; рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.

Отже, питання про дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

При цьому доцільно зауважити, що 08.04.2023 року під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторона захисту висловлювала свою думку щодо заявленого клопотання та пред`явленої підозри, однак не заявляла клопотання про залучення перекладача ( а.с.157-159 т.2). Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не вказувала про необхідність залучення перекладача, не було об`єктивних підстав для залучення перекладача.

При цьому, у подальшому у слідчого виникли сумніви щодо достатності володіння ОСОБА_7 українською мовою, що стало підставою для залучення перекладача за власної ініціативи слідчого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт складено та вручено ОСОБА_7 російською мовою (а.с.7-12,27), у суді першої інстанції обвинувачений був повідомлений про його права, та був забезпеченим захисником та послугами перекладача. Отже, ОСОБА_7 був повною мірою поінформований про суть обвинувачення, його право на захист не було порушено, оскільки протягом усього розгляду справи користувався правовою допомогою захисника. При цьому, засуджений самостійно склав апеляційну скаргу із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2022 року.

З урахуванням наведеного, обвинувачений ОСОБА_7 реалізовував своє право користуватися послугами перекладача, відтак його права на захист та на справедливий суд не були порушені.

Доводи обвинуваченого про те, що судом не забезпечена участь консула Республіки Молдова для його допиту у суді першої інстанції, є необґрунтованими, з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений, який є іноземцем і тримається під вартою, має право на зустріч з представником дипломатичної чи консульської установи своєї держави, яку йому зобов`язана забезпечити адміністрація місця ув`язнення.

З огляду на вимоги вказаної норми закону обвинувачений з метою забезпечення його права на зустріч з представником дипломатичної чи консульської установи має звертатись до адміністрації місця ув`язнення, проте таких звернень матеріали провадження не містять, що свідчить про пасивною поведінкою сторони захисту при реалізації цього права.

Так, істотних порушень прав та свобод людини з боку суду першої інстанції допущено не було, оскільки вимоги щодо допиту обвинуваченого визначені ст. 351 КПК України.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши фактичні обставини справи вчинення особливо тяжкого злочину проти близької йому людини; особу обвинуваченого, який перше притягується до кримінальної відповідальності; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства, суд дійшов на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку.

Тому, постановлений відносно ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404,405,407, 419,532 КПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0000242, внесеному до ЄРДР 06 квітня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4