Справа №635/8149/23
Провадження №1-кп/635/453/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалась на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого умисного злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, і усвідомлюючи можливу міру покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку, він може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що підтверджує існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що органом досудового розслідування не встановлені усі обставини кримінального правопорушення, в тому числі не були виявлені знаряддя злочину та одяг у якому був ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення і є підстави вважати, що він може знищити, сховати або спотворити будь-який із предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій. Зважаючи на те, що обвинуваченому відкриті показання свідків, та йому відоме місце їх проживання, тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на них, що підтверджує існування ризику, передбаченого п.3 ст.177 КПК України.. Крім того, обвинувачений раніше засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України (справа перебуває на розгляді в суді, розгляд якої не закінчений), що свідчить про його суспільну небезпечність, та можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Вважає, що вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, щоб він і наділі міг захищати країну, оскільки є військослужбовцем, приймав участь у бойових діях, має нагороди, хорошу характеристику з місця служби, командир військової частини готовий бути його поручителем. Зазначив, що прокурор заявляючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу не виконав вимоги кримінально-процесуального законодавства, оскільки запобіжний захід відносно ОСОБА_4 обирався це коли йому було повідомлено про підозру за вчинення більш тяжкого злочину ніж за який він обвинувачується на даний час, тобто кваліфікація злочину вже змінена на менш тяжкий злочин, а ризики на які посилається прокурор не змінились. Крім того, прокурор не довів обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відповідно до зміненої кваліфікації, не надав доказів на підтвердження своїх доводів. Зазначив, що обвинувачений від органу досудового розслідування не переховувався, добровільно поїхав з поліцейськими, наміру ухилятись не має, отже ризик переховування від суду не доведений. ОСОБА_4 не визнає себе винуватим і вважає себе не причетним до вчинення злочину в якому його обвинувачують. Ризик впливу на свідків взагалі не існує, оскільки ОСОБА_4 не бачив свідків кримінального правопорушення. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим прокурором також не доведений.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Органом досудового розслідування проводилось розслідування кримінального провадження №0001151 від 15.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, в ході якого 16.06.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру. 04.09.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.4 ст.296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 16.06.2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.08.2023 року з визначенням застави у розмірі 536800 гривень, який вподальшому продовжений до 16.09.2023 року включно, розмір застави залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 16.09.2023 року включно.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченого переховуватись від суду, знищення, сховання або спотворення будь-якої речі чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, військовослужбовцем, учасником бойових дій, з вищою освітою, майстром спорту з боротьби, одруженим, має двох неповнолітніх дітей, раніше засудженим, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, тобто злочину проти громадського порядку та моралі, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду.

Враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, свідки та потерпілий по справі не допитані, а обвинуваченому відомо місце їх проживання, отже з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на них.

Також судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за ч.4 ст.296 КК України в період іспитового строку за вироком від 17.09.2021, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України; обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України, справа перебуває на розгляді в суді, розгляд якої не закінчений, що свідчить про його суспільну небезпечність та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, суд зазначає, що ризик, передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КПК України прокурором не доведений, оскільки її посилання на те, що органом досудового розслідування не встановлені усі обставини кримінального правопорушення, в тому числі не були виявлені знаряддя злочину та одяг у якому був ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення і є підстави вважати, що він може знищити, сховати або спотворити будь-який із предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій - не приймаються до уваги, оскільки досудове розслідування кримінального провадження вже завершено, обвинувальний акт скерований до суду, справа знаходиться на стадії підготовчого розгляду.

Посилання захисника обвинуваченого щодо наявності міцних соціальних зв`язків наявності постійного місця проживання, позитивних характеристик з місця служби суд не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу визначає розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи викладене, враховуючи зміну кваліфікації інкримінованого ОСОБА_4 злочину на мінш тяжкий, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України визначити ОСОБА_4 заставу, як для особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 182, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 12 листопада 2023 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 12 листопада 2023 року включно.

Визначити щодо ОСОБА_4 розмір застави в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 коп., яку необхідно внести на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання/перебування та місця служби;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 18 вересня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1