КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань - ОСОБА_4

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000402 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 19 жовтня 2022 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, конкретні обставини справи та дані про їх особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.

На вказане рішення суду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги в яких, просять ухвалу суду скасувати в частині продовження їм строку тримання під вартою та постановити нову, якою обрати відносно них запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що оскаржуване ними рішення суду є незаконним, оскільки було постановлене з численними порушеннями вимог КПК України. Зокрема, як зазначають обвинувачені, судом першої інстанції було прийнято рішення про продовження їм строку тримання під вартою без будь-яких доказів існування у їх поведінці ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, на думку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судом не було надано належної оцінки даним, що характеризують їх особу та конкретним обставинам справи.

Посилаються апелянти і на порушення судом першої інстанції їх права на захист, яке полягає в тому, що їх захисникам не були надані для ознайомлення матеріали провадження, а також можливості поспілкуватися зі своїми підзахисними до початку судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційній скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000402 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року продовжено ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 19 жовтня 2022 року.

На вказане рішення суду подано апеляційні скарги обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в частині продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 строку тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та погрозою застосування насильства, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки інкримінованих їм дій, приймаючи до уваги суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, конкретні обставини справи, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинувачених, а саме їх вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти існуючим ризикам.

Таке обмеження права ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

В супереч доводам апеляційних скарг, судом першої інстанції, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжного заходу, були враховані дані, що характеризують їх особу, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни останнім запобіжного заходу.

Посилання апелянтів на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Порушень судом першої інстанції, при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, на які посилаються апелянти, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а відтак їх апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 405, 407, 422-1 КПК України,колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3