печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2023 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту, в межах досудового розслідування у кримінальному провадження №0000103.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000103 від 21.01.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 361, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 307 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження 29.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: ноутбук марки «Apple» s/n C02L222PF5V7, ноутбук марки «Apple» s/n CO2N8060G5RP, ноутбук марки «Apple» s/n CO2L30KBF6T5, ноутбук марки «Lenovo» s/n PF481SQ2, ноутбук марки «Dell» s/n стертий, DPN H067TA00, ноутбук марки «Lenovo» s/n PF4820RR, договір оренди квартири від 28.02.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (з додатком) на 3 арк., яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Прокурор у своєму клопотанні посилається на те, що вилучені речі мають значення речових доказів в зазначеному вище кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ, під час встановлення всіх обставин зазначеного вище кримінального провадження, у зв`язку з чим просить накласти арешт на майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, разом з тим надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Власники майна в судове засідання не з`явилися.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності прокурора та власників майна, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Слідчий суддя, дослідивши у нарадчій кімнаті матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно з ч. 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 23.12.2020 року вилучені в ході проведення обшуку документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, прокурор у клопотанні про накладення арешту на майно посилається, що вилучені речі являються об`єктами, які могли бути знаряддями вчинення злочину та/або могли зберегти на собі його сліди. Проте яким чином вказане майно могло бути використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень у данному кримінальному провадженні та (або) зберегли на собі їх сліди, ним не вказано.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що відсутні будь-які дані на обґрунтування правової підстави для арешту тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , можливості використання такого майна, як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання про арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Натомість, чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Проте, з наявних матеріалів не вбачається, що вилучене майно, а саме ноутбуки та договір оренди, відповідають є критеріям ст. 98 КПК України, як речового доказу, а тому вони не є доказом та предметом кримінальних правопорушень, відомості про які внесено до ЄРДР за №0000103.

Згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З урахуванням наведеного, в ході розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що відсутні достатні дані, які б свідчили про те, що вказане майно було об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом або отримане юридичними особами внаслідок вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно, їх збереження як речових доказів.

Прокурор не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси осіб, щодо майна якого вирішується питання.

З урахуванням наведенного, враховуючи, що надані до клопотання матеріали не містять відомостей, які б слугували належним обґрунтуванням доводів, викладених у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 170-173, ст. 309, 372 КПК України слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом 5 днів із дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1