233 № 233/557/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання щодо запобіжного заходу, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 07 січня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Від прокурора надійшло письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки не перестали існувати обставини та ризики, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останньому, яке підтримала в судовому засіданні та наполягала на його задоволенні, вважаючи що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_4 клопотання вважав безпідставним, а ризики, зазначені в ньому, необґрунтованими. Просив суд змінити, існуючий запобіжний захід застосований до обвинуваченого, на більш м`який, такий як особисте зобов`язання, при цьому врахувати обставини та причини тривалого розгляду справи, що впливає на довготривале перебування обвинуваченого в умовах ізоляції.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши заявлені клопотання приходить до такого.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2023 року стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 червня 2023 року.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.1 ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За приписами ст.179КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.

Відповідно до ст.197КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст.199КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.1,5 ст.177КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може спробувати: переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак, до клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не додано жодного доказу на підтвердження вимог викладених в клопотанні, а також прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

За вимогами п.п.3 і 4 ст.5Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п.63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує, що згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в ст.9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

При цьому, ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В пункті 63 рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 року по справі «Свершов проти України» (заява N35231/02) зазначено, що з пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102). До того ж такі підстави мають бути чітко сформульовані в рішеннях національних судів (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року).

Судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 триває майже півтора року, а саме з 10 лютого 2022 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано та останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, своїх процесуальних обов`язків, і з того часу ОСОБА_5 тримається під вартою, при цьому, розгляд справи триває, у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу, систематично, в судові засідання не з`являються потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 , на обов`язковому допиті яких, наполягають сторони обвинувачення та захисту.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 травня 2023 року уповноваженим особам ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області було надано доручення щодо проведенню слідчих (розшукових) дії по встановленню місця знаходження, проживання та/або перебування, можливого місця мешкання, служби, прийняття участі в бойових діях, утримання під вартою, лікуванні та/або госпіталізації, евакуації, перетинання меж кордону, тощо. Контроль за виконанням ухвали суду було покладено на прокурора Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ..

На виконання ухвали суду від 09 травня 2023 року, о/у СКП ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_9 , надано рапорт та письмові пояснення ОСОБА_10 з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 приблизно пів року тому виїхали за межі Донецької області, а саме до м. Вінниці.

Однак, о/у СКП ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_9 не були проведенні в повному обсязі слідчі (розшукові) дії по встановленню місця знаходження, проживання та/або перебування, можливого місця мешкання, служби, прийняття участі в бойових діях, утримання під вартою, лікуванні та/або госпіталізації, евакуації, перетинання меж кордону, тощо, а лише було допитано одну особу, а саме: ОСОБА_10 , від якого було відібрано пояснення, та на підставі чого було складено рапорт, що є не належним виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 травня 2023 року.

Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.187КПК України, враховуючи тримання під вартою обвинуваченого тривалий час без вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що розумні строки тримання обвинуваченого під вартою для забезпечення кримінального провадження сплили, усунення встановлених судом існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194КПК України.

При цьому суд зазначає, що наявність у обвинуваченого не знятої та/або не погашеної у встановленому законом порядку судимості, сама по собі не свідчить про необхідність застосування до нього виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього, обов`язки передбачені ч.5 ст.194КПК України, а тому слід відмовити в задоволенні клопотання прокурора, а клопотання сторони захисту, слід задовольнити.

Керуючись ст. 331КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора "про продовження запобіжного заходу" у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання сторони захисту "про зміну запобіжного заходу" обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Змінити запобіжний захід застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з "тримання під вартою" на "особисте зобов`язання", звільнивши з під варти - негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України а саме:

1)з`являтись на виклик суду для проведення судового розгляду;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3)не спілкуватись з потерпілою та свідками та/або особами причетними до даного кримінального провадження.

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки, передбачені ч.2 ст.179КПК України, у разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8».

Строк дії даної ухвали - два місяці, тобто до 28 серпня 2023 року включно.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора - процесуального керівника в цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_3 ..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .