Справа № 459/2241/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/112/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконфернеції кримінальне провадження № 459/2241/22 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Червоноукраїнка Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано обвинуваченому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 09.08.2022 по 04.10.2022 включно, та з 27.12.2022 до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 6 липня 2022 року приблизно о 13 годині, перебуваючи біля під`їзду №2, по вулиці Винниченка, 2 у місті Червоноград Львівської області, діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 (із подальшими змінами та доповненнями), маючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, з дерев`яної лавки, яка знаходилась біля 2 під`їзду даного житлового будинку, відкрито, в присутності ОСОБА_10 та його знайомого ОСОБА_11 , викрав мобільний телефон марки Самсунг SМ-А0222G/DS чорного кольору вартістю 4199 гривень, який знаходився в чохлі чорного кольору у вигляді книжки вартістю 349 гривень та сім картою мобільного оператора «Лайф» вартістю 75 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_10 , та побіг в напрямку кінця будинку АДРЕСА_2 , ігноруючи звернення потерпілого, з вимогою повернути мобільний телефон і продовжуючи дії, спрямовані на відкрите заволодіння мобільним телефоном, вибіг за кут даного будинку та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4 623 гривень.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 186 у виді позбавлення волі строком на 7 років.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на безпідставне застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 .

Звертає увагу, що судом зазначено про наявність пом`якшуючої обставини визнання вини, яка прямо не передбачена ст. 66 КК України. Проте не вмотивовано, чому ця обставина вважається пом`якшуючою та загалом не зазначено в чому проявилося істотне зниження тяжкості кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою апеляційну скаргу підтримав та просив пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України; заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечив апеляційну скаргу прокурора..

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора підтримав з наведених в ній мотивів, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 заперечив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_12 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі учасниками провадження також не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині призначеного покарання, а саме безпідставного застосування ст.. 69 КК України, слід зазначити наступне.

Як вбачається із вироку, покарання у виді п`яти років позбавлення волі обвинуваченому було призначене із застосуванням положень ст. 69 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до мотивувальної частини вироку суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у нижче від найнижчої межі, врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме: визнання вини, щире каяття. Наявність цих обставин, у поєднанні із даними про особу обвинуваченого, який є людиною молодого віку, раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимий, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога, відшкодував завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілого ОСОБА_10 , дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для застосування до призначеного покарання положень ст. 69 КК України шляхом призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, не є такими, що виправдовують обвинуваченого у вчиненні злочину, але істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого. Зазначені обставини у їх сукупності указують на законність висновків суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України. Підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Дане покарання на переконання колегії суддів, відповідатиме його меті, гуманності і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Разом з тим, не підлягають задоволенню апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з тим, з урахуванням тяжкості злочину, обставин справи, а також того, що під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції поведінка обвинуваченого була недобросовісною, зокрема, обвинувачений порушив обов`язки умов домашнього арешту, покладені на нього ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.10.2022, неодноразово не з`являвся в судові засідання суду першої інстанції, у зв`язку з чим щодо ОСОБА_5 застосовувалися приводи та він оголошувався в розшук, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що досягнення встановленої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого та неможливе без відбування ним покарання, а тому підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4