ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1891/23 Справа № 212/598/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000556 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, працює водієм у «ФОП ОСОБА_12 », зареєстрований : АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавленням права керування транспортними засобами. У відповідності до ст.75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Вирішено питання про арешт та долю речових доказів. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави розмір витрат на експертизи в сумі 1510,24 грн., 1132,68 грн., 1132,68 гривень.

Згідно вироку суду 17 жовтня 2022 року о 20 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вул. Електрозаводська з боку мкрн. 5-Зарічний в напрямку автодороги Н-11 в Покровському районі м. Кривого Рогу із приблизною допустимою швидкістю 50 км/год., при цьому дорожня розмітка 1.1 Правил дорожнього руху України погано помітна, а видимість елементів дороги для водія становила 62.9 метрів.

В цей же час на проїзну частину дороги вул. Електрозаводська у Покровському районі м. Кривого Рогу у не встановленому для цього місці вийшов пішохід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перетинав проїзну частину вказаної дороги зліва направо за напрямком руху автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В ході подальшого руху, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода на проїзній частині та зменшити швидкість керованого ним автомобіля, або зупинитись, щоб дати йому дорогу і таким чином безумовно міг уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків в будь-якому вигляді, проявив неуважність до змін дорожньої обстановки та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Своїми діями водій автомобіля ««Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а також вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 б) якими передбачено:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

- п. 1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи...»

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.» ;

Порушення вимог п. 12.3 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: сполученої травми голови, тулуба, черепно-мозкова травма-садна обличчя, забійна рана потиличної області, крововилив м`яких тканинах голови перелом основи та склепіння черепа, крововилив під оболонки та в речовину мозку. Тупа травма тулуба: переломи ребер 4-8 справа по біляхребтовій лінії, переломи 4-7 ребер по лопатковій лінії; крововиливи на розриви правої легені, розрив селезінки; двобічний гемоторакс, гемоперитонеум, переломи хребта, кісток тазу. Крововиливи та надриви підвішуючого апарату внутрішніх органів. Садна обличчя, правої та лівої кисті, живота, нижніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 від сполученої травми голови, тулуба, що супроводжувалася переломами кісток скелета, ушкодженнями м`яких тканин та органів трупа. Перебіг травми ускладнився розвитком шоку, що і з`явилося безпосередньою причиною його смерті. Висновок судово-медичної експертизи № 2594 від 31.10.2022 року підтверджується комплексом ушкоджень виявлених на тілі трупа, морфологічними ознаками зі сторони внутрішніх органів, наявною видовою ознакою шоку.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, висновок суду про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є вірним, проте вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 КПК України, у частині призначення покарання є незаконним та необгрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом належним чином не надано оцінку наслідкам у вигляді смерті людини, тобто наслідкам, які настали в результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України. Вказує, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що обвинуваченим відшкодовано приблизно 25-26 тис грн., які нею використано на похорони загиблого, а також обвинувачений два місяці підряд виплачував по три тисячі гривень, проте домовленості про повне відшкодування або утримання не досягнуто і залежить від добропорядності та відчуття провини ОСОБА_7 . Вважає, що саме з зазначених причин ОСОБА_9 , не будучи юридично обізнаною щодо наслідків своєї позиції, зазначила для суду, що не має претензій матеріального чи морального характеру, не бажає суворого покарання ОСОБА_7 та вважає, що додаткового покарання до останнього у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами можливо не застосовувати. Просить скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. А також покласти обов`язки передбачені п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілої, яка вважала оскаржуваний вирок законним, а призначене покарання правильним і достатнім, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції проходив з дотриманням визначеного ч.3 ст. 349 КПК України порядку суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого, який визнав вину в пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі, допитом потерпілої ОСОБА_9 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Правова процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України передбачає особливості оскарження для учасників судового розгляду, так згідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 та інші учасники по справі погодились з висунутим обвинуваченням, як і погодились на розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, сторони не можуть наразі в апеляційному порядку оскаржувати висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, як і докази.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає такі доводи слушними.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Наведені вимоги закону не були в повній мірі дотримані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України сформульована як кумулятивна, тобто передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 за даним законом покарання, суд вказав про врахування тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, який не одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, працює водієм у «ФОП ОСОБА_12 », на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно як за місцем мешкання так і за місцем роботи, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому не встановлено.

Прийнявши до уваги в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу та на порядок його відбування, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Разом з тим, врахувавши в тому числі спільну думку усіх учасників судового розгляду, суд дійшов переконання про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування покарання, але в умовах контролю за його поведінкою під час іспитового строку, та звільнив від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду про відсутність необхідності у застосуванні до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та вважає, що, приймаючи таке рішення, суд не надав належної оцінки характеру допущених обвинуваченим порушенням правил безпеки дорожнього руху та спричиненим цими порушеннями наслідкам.

Зокрема, суд не проаналізував та не врахував того, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, в простій дорожній обстановці знехтував, проігнорував і допустив грубе порушення вимог правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, у зв`язку із чим не зміг своєчасно відповідним чином зреагувати на появу пішохода ОСОБА_13 , який переходячи дорогу в недозволеному для цього місці, та якого обвинувачений об`єктивно мав змогу завчасно побачити на проїзній частині, внаслідок чого здійснив на нього наїзд, що призвело до тяжких та невідворотних наслідків - спричинення пішоходу численних тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи в сукупності конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його ступінь тяжкості, характер та мотиви допущених ОСОБА_7 порушень правил безпеки дорожнього руху, наслідки, що настали в результаті дій обвинуваченого, апеляційний суд переконаний, що обраний захід примусу без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не досягне своєї мети, визначеної у ст. 50 КК України, не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині заслуговують на увагу.

Разом з тим, жодного обґрунтування вимог про збільшення розміру призначеного ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі з 4-х до 5-ти років, а також визначеного йому на підставі ст. 75 КК України іспитового строку з 1-го до 3-х років апеляційна скарга прокурора не містить. Фактично доводи апелянта зводяться виключно не незгоди із тим, що суд першої інстанції не призначив обвинуваченому додаткове покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання, визначений умовний порядок його відбування на підставі ст. 75 КК України, як і тривалість іспитового строку, в достатній мірі мотивовані судом у вироку, є законними та справедливими, зважаючи на: виключно позитивні дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, не одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює водієм у «ФОП ОСОБА_12 », на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно як за місцем мешкання так і за місцем роботи, зокрема повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які б обтяжували покарання; позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції та під час розгляду апеляційної скарги вказала, що до обвинуваченого жодних претензій не має, просила суд не карати обвинуваченого суворо, з призначеним покаранням судом першої інстанції згодна, та просила не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами; а також на наявність порушень правил дорожнього руху і зі сторони пішохода ОСОБА_13 , який переходив проїзну частину дороги в недозволеному для цього місці.

З огляду на вищенаведене, оскільки колегія суддів дійшла висновку про неправильне незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, що потягло за собою м`якість обраного для нього заходу примусу, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в порядку ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України з ухваленням апеляційним судом нового вироку в цій частині за правилами, визначеними у п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину; характер, мотиви та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює водієм у «ФОП ОСОБА_12 », на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно як за місцем мешкання так і за місцем роботи, зокрема повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які б обтяжували покарання; позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції та під час розгляду апеляційної скарги вказала, що до обвинуваченого жодних претензій не має, просила суд не карати обвинуваченого суворо, з призначеним покаранням судом першої інстанції згодна, та просила не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Оцінюючи в сукупності встановлені та доведені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на захід примусу та на порядок його відбування, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як визначив суд першої інстанції. Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, характер допущених ОСОБА_7 порушень правил безпеки дорожнього руху та спричинені цими порушеннями наслідки, колегія суддів дійшла висновку про те, що до нього слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальному розмірі.

На переконання колегії суддів, саме таке призначене ОСОБА_7 покарання відповідає принципам співмірності вчиненому та індивідуалізації, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 421, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000556 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.2 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1). Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2). Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.3 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_7 такі додаткові обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді