печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Київської міської прокуратури про зобов`язання вчинити дії у рамках кримінального провадження № 0000207,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність Київської міської прокуратури та про зобов`язання вчинити певні дії, у рамках кримінального провадження № 0000207 від 21.02.2015 року.

В обґрунтування вимог заявник вказує, що в рамках надання правової допомоги ОСОБА_4 , адвокатом ОСОБА_5 , 31.07.2023 року подано клопотання про закриття кримінального провадження № 0000207 з підстав закінчення строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України після повідомлення особі про підозру. Клопотання було зареєстровано Київською міською прокуратурою 01 серпня 2023 року за вхідним № 48671-23.

Постановою прокурора від 04.08.2023 року у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження було відмовлено. Заявник вважає таке рішення прокурора необґрунтованим та винесеним в порушення норм діючого КПК України.

У судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явився, адвокатом була подана заява про розгляд справи за його відсутності.

Правило неможливості розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України передбачає обов`язкову участь такої особи, разом з тим, про розгляд скарги адвокат повідомлений належним чином, при цьому враховуючи розгляд даної категорії скарг, слідчий суддя дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності особи, яка її подала.

На адресу суду заперечень по суті поданої скарги від Київської міської прокуратури не надходило.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що прокурор, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за скаргою дійшов наступних висновків.

10.04.2014 року слідчим Генеральної прокуратури України були внесені відомості до ЄРДР за № 0000107 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3, ст. 368-2.

У ході досудового розслідування 29 грудня 2014 року було складено повідомлення про підозру щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 3 ст. 368-2 КК України.

21.02.2015 року матеріали кримінального провадження № 0000107 стороною обвинувачення були виділені в окреме провадження № 0000207.

Постановою Першого заступника Генерального прокурора України від 30.05.2015 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 до 5 (п`яти) місяців.

31.07.2023 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Київської міської прокуратури з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000207 з підстав закінчення строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України після повідомлення особі про підозру.

Прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської міської прокуратури ОСОБА_6 04.08.2023 року було винесено постанову якою у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження було відмовлено.

Так, відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження прокурор як на підставу для відмову у задоволенні послався на пункт 4 § 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - Закон № 2147-VIII) щодо дії положень пункту 10 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у часі.

Ухвалюючи постанову, прокурор по суті погодився з розрахунком строків досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000207 викладених захисником в клопотанні про закриття кримінального провадження, своїх спростувань або контр розрахунку не навів. Отже, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні перевищує законодавчо встановлений на 80 днів, та складається з наступних періодів:

29.12.2014 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368-2, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

21.02.2015 року кримінальне провадження було зупинене (строк досудового розслідування склав 55 днів);

24.03.2015 року кримінальне провадження було поновлено та 26.03.2015 року зупинене (строк склав - 58 днів);

30.03.2015 року кримінальне провадження було поновлено та 10.04.2015 року зупинене, (строк склав - 70 днів);

30.03.2015 року постановою прокурора строк досудового розслідування продовжено до п`яти місяців (до 152 днів);

26.06.2015 року кримінальне провадження було поновлено та 26.06.2015 року зупинене, (строк склав - 71 день);

25.09.2015 року кримінальне провадження було поновлено та 12.10.2015 року зупинене, (строк склав - 89 днів);

04.04.2016 року кримінальне провадження було поновлено та 08.04.2016 року зупинене, (строк склав - 93 днів);

14.06.2016 року кримінальне провадження було поновлено та 16.04.2016 року зупинене, (строк склав - 96 днів);

01.03.2017 року кримінальне провадження було поновлено та 03.03.2017 року зупинене, (строк склав - 99 днів);

05.04.2017 року кримінальне провадження було поновлено та 05.04.2017 року зупинене, (строк склав - 100 днів);

16.08.2017 року кримінальне провадження було поновлено та 16.08.2017 року зупинене, (строк склав - 101 день);

15.03.2019 року кримінальне провадження було поновлено та 15.03.2019 року зупинене, (строк склав - 102 дні);

18.03.2019 року кримінальне провадження було поновлено та 19.03.2019 року зупинене, (строк склав - 104 дні);

10.04.2019 року кримінальне провадження було поновлено та 11.04.2019 року зупинене, (строк склав - 106 днів);

18.04.2019 року кримінальне провадження було поновлено (строк склав - 107 дні);

18.04.2019 року постановою Прокуратури Одеської області кримінальне провадження було закрито;

07.06.2019 року Генеральною прокуратурою України постанову Прокуратури Одеської області від 18.04.2019 року скасовано (строк склав - 157 днів)

07.06.2019 року відновлення кримінального провадження та 15.07.2019 року зупинене (строк склав - 195 днів);

17.07.2019 року кримінальне провадження було поновлено та 17.07.2019 року зупинене, (строк склав - 196 днів);

22.08.2019 року кримінальне провадження поновлено (строк склав - 197 дні);

22.08.2019 року постановою Прокуратури Одеської області кримінальне провадження було закрито;

09.09.2019 року Генеральною прокуратурою України постанову Прокуратури Одеської області від 22.08.2019 року скасовано (строк склав - 215 днів);

09.09.2019 року відновлення кримінального провадження та 25.09.2019 року зупинене (строк склав - 231 днів);

16.12.2021 року кримінальне провадження було поновлено та 16.12.2021 року зупинене, (строк склав - 232 днів).

Частиною 2 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України на прокурора покладено обов`язок забезпечення розумних строків проведення досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 28 КПК України унормовано, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень).

Відповідно до ст. 219 КПК, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Розумність строків передбачає, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите ч. 5 ст. 28 КПК України.

В частині 6 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, іншої особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, і що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Так, Конституційний Суд України в рішенні N 3-рп/2003 від 30.01.2003 (справа N 1-12/2003) вказав наступне. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Суд підкреслює, що строк досудового розслідування не є простою формальністю. На думку суду, положення ст. 219 КПК України відносяться до фундаментальних положень кримінального процесуального права, відступлення від яких недопустиме.

На важливості та фундаментальності недопустимості порушення строків досудового розслідування свідчить категоричність законодавця, який в ч. 5 ст. 294 КПК визначив, що строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після пред`явлення підозри особі звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачено ст. 7, ч. 1 ст. 21 КПК та підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.

Так у справі "Іванов проти України" зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї дол. (пункт 71). Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини (пункт 68), Вемхофф проти Німеччини (пункт 18). При цьому ЄСПЛ у справі "Іванов проти України" вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).

Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.

З огляду на вищевикладені фактичні обставини, убачається, що процесуальні засади, на базі яких до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура, в аспекті розумності строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 від 21.02.2015 року - порушуються прокурором.

Згідно частини 8 статті 223 Кримінального процесуального кодексу України слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених частиною третьою статті 333 цього Кодексу. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими.

Таким чином, будь-які слідчі (розшукові) дії які вчинено/будуть вчинено у кримінальному провадженні № 0000207 не мають юридично значущих наслідків для досягнення завдань кримінального судочинства.

В той же час, зволікання у кримінальному провадженні № 0000207 не сприяє досягненню його мети, продовжуючи досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні грубо порушують законодавчо визначені права підозрюваного.

Крім зазначеного, матеріалами справи доведено, що кримінальне провадження № 0000207 двічі вже було закрито прокурором.

Суд приймає до уваги і преюдиціальність рішення слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 757/49263/15-к, яке залишено без змін, ухвалою Верховного Суду України від 16.02.2017 року.

Так, слідчим суддею було задоволено скаргу адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність заступника Генерального прокурора України та зобов`язано уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000207 від 21.02.2015 року вчинити дії визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України та закрити кримінальне провадження.

Суд констатує, що прокурором не спростовано надані захисником докази щодо видалення в інформаційній системі з розшуку органами Інтерполу даних стосовно ОСОБА_4 , оскільки вони не відповідає правилам Інтерполу, про що останнього повідомлено листом № LA/72615-146 від 07.06.2019 року на виконання рішення Комісією по контролю за файлами Інтерполу на 108-й сесії, яка відбулась з 15 по 19 квітня 2019 року.

Без належної правової оцінки з боку прокурора залишено і рішенням Загального суду Ради Європи від 08.11.2017 року, яким було скасовано санкції Рада Європи застосовані до ОСОБА_4 05.03.2014 року на підставі звернення Генеральної прокуратури України.

Прокурором не надано оцінки висновку судово-економічної та будівельної експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за постановою органу слідства. При цьому висновок експертизи містить не лише дослідження і розрахунки, а і фототаблиці в яких зафіксовано обсяг виконаних робіт, та як наслідок є спростуванням обвинувачень.

Судом встановлено, що прокурором не надано оцінку та не спростовано доказів, які прямо вказують на законність отримання ТОВ «Карпатибудінвест» коштів від ДП «Держекоінвест» за договором № 2339/06 та спростовують відомості викладені у заяві про злочин Громадського об`єднання «Центр протидії корупції» від 05.12.2014 року та у протоколі допиту свідка, крім того не надано оцінки:

Висновку судово-економічної та будівельної експертизи за договором № 2339/06 від 26.02.2013 року укладеним з ДП «Держекоінвест», ТОВ «Карпатибудінвест», яким встановлено факт виконання робіт в повному обсязі, їх відповідне документальне відображення та відсутність збитків ДП «Держекоінвест»;

Довідці ДПІ у м. Дружківка Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 23.04.2015 року № 127/05-10-22/36404613 за результатами проведення зустрічної звірки ТОВ «Карпатибудінвест», щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ДП «Держекоінвест», на підставі постанови Генеральної прокуратури України, якою документально підтверджено реальність здійснення ТОВ «Карпатибудінвест» господарський відносин з ДП «Держекоінвест» їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а також відповідне відображення зазначених операцій у податковому обліку;

Рішенню Господарського суду м. Києва від 15.07.2015 року по справі № 910/24456/13, яким встановлено факт укладання договору № 2339/06 між ДП «Держекоінвест» з ТОВ «Карпатибудінвест», та належне виконання умов зазначеного договору зі сторони ТОВ «Карпатибудінвест». Крім того, судом встановлено порушення умов договору зі сторони ДП «Держекоінвест» у частині здійснення розрахунків за виконані роботи та ухвалено рішення про стягнення з ДП «Держекоінвест» заборгованості;

Постанові Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 року по справі № 910/24456/13, якою залишено в силі рішення Господарського суду м. Києва;

Постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2016 року у справі № 910/24456/13, якою Рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справи № 910/24456/13 залишено в силі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Відтак, з огляду на викладені вище фактичні обставини, убачається, що процесуальні засади, на базі яких до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура, в аспекті розумності строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 від 21.02.2015 року, що порушуються органом досудового розслідування та прокурором, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження № 0000207 від 21.02.2015 року.

На підставі викладеного, враховуючи, що скаржник надав слідчому судді переконливі докази, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000207 від 21.02.2015 року сплинув, що в свою чергу передбачає задоволення скарги в частині спонукання прокурора вирішити питання про закриття кримінального провадження, відповідно до п.1 ч.2 ст. 283, ч.1 ст. 284 КПК України.

Водночас, підстави для скасування постанови прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження від 04.08.2023 року скаржником не доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 219, 284, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Київської міської прокуратури про зобов`язання вчинити дії у рамках кримінального провадження № 0000207 - задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000207 від 21.02.2015 року закрити кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368-2, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про закриття кримінального провадження № 0000207 від 21.02.2015 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Слідчий суддя ОСОБА_1