Справа № 643/3436/23
Провадження № 1-кс/643/540/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0003683 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28.04.2023 до Московського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003683 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у якому заявниця просить: скасувати арешт з автомобіля ВАЗ 2102 синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання заявник вказує, на те, що 14.12.2022 ухвалою Московського районного суду м. Харкова накладено арешт на вказаний автомобіль. На теперішній час необхідність у подальшому застосуванні цього заходу відпала, оскільки вона знаходиться на території України та не зверталася до органів поліції із заявою про вчинений злочин. Будь-якої іншої процесуальної зацікавленості це майно для органів досудового розслідування наразі не представляє.

У судове засідання заявник не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд за його відсутності, клопотання підтримав, просив скасувати арешт майна, з підстав, викладених у клопотанні.

Слідчий Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження №0003683 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у судове засідання не з`явилася, надала матеріали цього кримінального провадження для огляду їх судом у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя дослідивши клопотання та надані докази, матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0003683 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, стала заява ОСОБА_5 .

В матеріалах кримінального провадження наявна заява керуючого ФЛ-П ОСОБА_6 . ОСОБА_7 від 30.11.2022, в якій останній повідомляв начальника Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області про те, що на території його СТО підрозділом «Слобожанщина» було залишено кілька автомобілів, власники яких йому не відомі, серед них: Тойота Авенсіс, н.з. НОМЕР_3 ; ВАЗ2102 н.з. НОМЕР_4 ; Шкода Октавія н.з. НОМЕР_5 ; Опель Астра н.з. НОМЕР_6 , у зв`язку з чим, просив провести перевірку законності перебування цих автівок і встановлення їх власників, направлення їх на відповідальне місце зберігання безхозних автомобілів.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2022 клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково та з метою збереження речових доказів, накладено арешт, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування на автомобіль «Skoda» зеленого кольору, із д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , автомобіль ВАЗ 2102, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузову НОМЕР_2 , автомобіль «Opel Astra», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_6 , та з позбавленням права відчуження і розпорядження на автомобіль «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_9 , які були виявлені та вилучені під час огляду місця події 30.11.2022 за адресою: м. Харків, вул. В. Зубенка, 31-Б.

Відповідно до витягу з АРМОР власником легкового автомобілю ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_4 , 1981 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Згідно зі ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У справі, що розглядається, встановлено, що арешт на майно накладено обґрунтовано, досудове розслідування, в межах якого було накладено арешт на майно, триває, однак, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, відсутність повідомлення про вчинення злочину чи спричинення їй матеріальної шкоди від ОСОБА_3 , відсутність на даний момент підстав для продовження арешту автомобілю ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_4 , 1981 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 , слідчий суддя приходить до висновку, що потреба у подальшому арешті відпала.

Слідчий суддя вважає, що втручання державного органу у право на мирне володіння майном повністю порушує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить «особистий і надмірний тягар для особи».

Наявність арешту позбавляє заявника права мирного володіння та користування належним йому майном, а саме автомобілем, що є порушенням конституційних прав.

Аналогічна позиція викладена ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16: «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31.10.1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та росії» [ВП], заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає, що на теперішній час підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту транспортного засобу ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_4 , 1981 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 - відсутні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003683 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

Згідно до вимог п.9 ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а ухвала слідчого судді про скасування арешту майна (чи відмову у його скасуванні), постановлена за правилами ст.174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №569/17036/18 (провадження №51-598кмо19), від 10 травня 2019 року у справі №760/27555/18 (провадження №51-2210ск19), та у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №180/1462/17 (провадження №51-8790км18).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29,98, 131-132,167,170-174,309,369-372,376КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003683 від 17.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2022 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2022 на автомобіль ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_4 , синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 .

Зазначене майно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є власником вказаного автомобілю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1