Справа № 953/3129/23
н/п 1-кс/953/4903/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 13.01.2023 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чистоводівка, Ізюмського району, Харківської обл., з середньо-спеціальною освітою, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не заміжня, маюча на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваної ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

27.06.2023 до суду надійшло клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 13.01.2023 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

З березня 2022 року територія Ізюмського району Харківської області була окупована збройними формуваннями Російської Федерації.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено громадянку України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є негативно налаштована проти посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які для забезпечення національної безпеки України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави здійснюють комплекс активних заходів з використанням зброї та військової техніки, спрямованих на подолання збройної агресії Російської Федерації.

У подальшому, в період часу з березня 2022 року по серпень 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в с. Веселе Ізюмського району Харківської області, більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на передачу матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації та незаконних збройних формувань, створених на тимчасово окупованій території України, після чого ОСОБА_5 вступила у злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування представниками зазначених збройних формувань.

Реалізуючи свій протиправний умисел, у період часу з березня 2022 року по серпень 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, займаючи посаду фельдшера амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Веселе, будучи матеріально відповідальною особою за товарно-матеріальні цінності та приміщення амбулаторії, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 добровільна передала представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації та незаконним збройним формуванням, які створені на тимчасово окупованій території України приміщення громадського будинку амбулаторії загальної практики-сімейної медицини площею 311,1 м2 разом із матеріальними цінностями для потреб окупаційних військ.

Крім цього, під час окупації с. Веселе Ізюмського району Харківської області ОСОБА_5 надавала представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації та незаконним збройним формуванням продукти харчування, забезпечувала їх побут, підтримувала дії та рішення формувань країни агресора.

Слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 13.01.2023 за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

02.05.2023 в порядку, визначеному ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_5 було затримано співробітниками УСБУ в Харківській області.

02.05.2023 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Правова кваліфікація дій підозрюваної ОСОБА_5 - ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто підозрюється у вчиненні умисних протиправних дій, що виразились у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.04.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.04.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 16.02.2023 р., протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_25 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_26 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_27 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_28 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_30 від 16.03.2023 р., відповіддю від КНП «Балаклійська ЦПМСД» БМР Харківської області.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 30.06.2023 включно.

22.06.2023 постановою заступника керівника Харківської обласної прокуратури строк досудового розслідування у даному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 02.08.2023 включно.

30.06.2023 строк застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак закінчити досудове розслідування у зазначений строк не видається за можливе, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати значний обсяг процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також досягнення його мети, а саме:

- допитати свідків з числа працівників КНП «Балаклійська ЦПМСД» БМР Харківської області щодо обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення;

- отримати з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Харківській області відповідь на запит щодо наявності у власності ОСОБА_5 транспортних засобів;

- отримати з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області відповідь на запит щодо зареєстрованої спеціальної техніки за ОСОБА_5 ;

- отримати з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідь на запит щодо зареєстрованого права власності або користування на земельні ділянки за ОСОБА_5 ;

- провести огляд зі спеціалістом мобільного телефону підозрюваної з метою фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- зібрати характеризуючі відомості стосовно ОСОБА_5 ;

- здійснити інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування, виконання вимог ст.ст. 290, 291 КПК України та прийняття рішення у порядку ст. 283 КПК України.

Виконання даних процесуальних та слідчих (розшукових) дій дасть змогу провести об`єктивне досудове розслідування, встановити додаткові обставини вини або невинуватості підозрюваної, а також належним чином виконати завдання кримінального провадження.

Вказані процесуальні дії не були завершені раніше у зв`язку із складністю кримінального провадження, яка полягає у необхідності виконання значного обсягу слідчих та процесуальних дій.

Необхідність продовження строку тримання підозрюваної ОСОБА_5 під вартою, обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати, а саме тим, що остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою та підставами продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити вищезазначені дії.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство прийшло до висновків, про наявність доказів причетності до вчинення підозрюваною ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання винуватою, ОСОБА_5 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Вказані ризики підтверджуються такими фактичними обставинами.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 усвідомлюючи реальність та невідворотність покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованого злочину судом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, будучи без запобіжного заходу, або при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, сам факт набуття ОСОБА_5 тісних зав`язків з представниками збройних формувань країни агресора рф, дає підстави вважати про її негативну налаштованість проти посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які забезпечують національну безпеку України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави, що також свідчить про можливість підозрюваної переховуватись від органу досудового розслідування та суду та перешкоджати здійсненню швидкого та об`єктивного досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 знаходячись без застосування запобіжного заходу, враховуючи її зв`язки з представниками країни агресора рф, які остання набула в період окупації, а також те, що особи, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення є мешканцями територіальної громади де мешкає підозрювана, остання може незаконно впливати на свідків, які в свою чергу, можуть відмовитись від надання показань або змінити їх.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , будучи громадянином України, фактично перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану та публічно демонструвала підтримку РФ щодо її збройного нападу та проведення на території України військової агресії, підтримала дії РФ, як держави-агресора, та незаконних збройних формувань, а тому може й надалі сприяти представникам іноземної держави - співробітникам органів РФ в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, що в подальшому може призвести до вчинення нею інших кримінальних правопорушень.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваної свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваної у цьому випадку можуть бути визнані нею менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 відповідає суспільному інтересу.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Прокурор в судовому засіданні підтримав зазначене клопотання в повному обсязі, просив його задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, що не згодна з підозрою в повному обсязі, дій зазначених стороною обвинувачення не вчиняла, просила врахувати, що вона має дитину, яка хворіє, просила змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію підзахисної, проти задоволення клопотання слідчого заперечував, зазначивши, що підозра не обґрунтована та не доведена, стороною обвинувачення не доведено наявність існування ризиків, на які йде посилання в клопотанні. Просить відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у разі задоволення клопотання визначити розмір застави.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, який наполягав на задоволенні клопотання, захисника, підозрювану, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, оскільки обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою, є доведеними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Частиною 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків досудового розслідування.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 02 серпня 2023 року, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді від 30 червня 2023 року, якою підозрюваній обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням обставин, що по справі необхідно провести ряд слідчих дій, виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та ознайомити сторони кримінального провадження з матеріалами досудового розслідування, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України у даному провадженні не є можливим.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме: умисних протиправних діях, що виразились у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації її дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості». Посилання підозрюваної на необґрунтованість підозри судом не приймаються до уваги, оскільки, як з`ясовано у судовому засіданні, маються об`єктивні дані про причетність до вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, кваліфікація якого згодом може бути змінена під час проведення досудового розслідування.

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрювана з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрювана за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваної наслідків переховування у виді її покарання у невизначеному майбутньому, тобто після її можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором її винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 , як підозрюваної, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що остання наділена потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, на його користь свідчать покази допитаних свідків, що ОСОБА_5 добровільно надавала допомогу війсковим, розуміючи, що своїми діями в умовах запровадженого воєнного стану на території України, та повномасштабної військової агресій Російської Федерації проти України, вона завдає шкоди державі Україні, тому і в подальшому може продовжити допомагати державі-агресору.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваною злочину, тяжкість покарання, яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваної, яка має середньо-спеціальну освіту, станом на час розгляду клопотання офіційно не працевлаштована, не одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, однак дані відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваної під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Вирішуючи клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваної, вік та стан її здоров`я, майновий та сімейний стан, а саме те, що вона раніше не судима, неодружена та має постійне місце проживання.

Приймаючи до уваги ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування підозрюваній іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує відомості про особу підозрюваної, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваної, здатним забезпечити її належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.

За таких обставин клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та керуючись абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 13.01.2023 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України задовольнити.

Продовжити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 37 (тридцять сім) діб в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, тобто до 02 серпня 2023 року включно в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 02 серпня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, для виконання.

Слідча суддя ОСОБА_1