Справа № 132/1213/23
Ухвала

Іменем України

25 квітня 2023 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калинівка Вінницької області, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 08 лютого 2023 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 08.02.2023 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, який згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 року, був переданий на розгляд судді ОСОБА_10 , який своєю ухвалою від 18.04.2023 року призначив його до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.04.2023 року на 14год.00хв.

До початку підготовчого судового засідання, а саме 24.04.2023 року за вх.№ Еп-1006/23-Вх на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про продовження строку дії покладених обов`язків (в порядку ч.7 ст.194 КПК України), яке було підтримане прокурором ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні.

Дану позицію підтримали потерпілий ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_7 та її представник - адвокат ОСОБА_12 .

Обвинувачений - ОСОБА_13 та його захисник - адвокат ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недотримання вимог щодо порядку його подання.

Розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_15 від 08.03.2023 року у справі № 127/6204/23, до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.04.2023 року. Одночасно йому визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 107360грн.00коп., строк дії якого встановлено до 25.04.2023 року. Окрім цього, на нього покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У зв`язку із внесенням застави, ОСОБА_9 був звільнений з-під варти, та відповідно до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави, із покладенням обов`язків, визначених в ухвалі слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_15 від 08.03.2023 року у справі № 127/6204/23.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно частин 5, 7 статті 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

24.04.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся прокурор із вказаним клопотанням, вважаючи, що існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України (обвинувачений зможе переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення).

Надаючи оцінку вказаним ризикам, слідчий суддя приходить до наступних висновків:

Ризик переховуватися від суду є актуальним безвідносно до стадії судового розгляду та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні імовірності переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, кримінальне правопорушення за ч.3 ст.286 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_9 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду під час притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 року), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на даний час продовжує діяти.

У зв`язку із цим, Кабінет Міністрів України вніс зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою від 27.01.1995 року № 57. Так, згідно зазначених змін до Правил, з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, а також визначено перелік громадян України чоловічої статі, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, що мають можливість виїхати за кордон під час дії воєнного стану.

Згідно роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у пункті 8 зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації, Україною з 24.02.2022 року, згідно відкритих даних, не контролюється орієнтовно 20 відсотків власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Існують способи виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, і через офіційні пункти пропуску, доприкладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Також існують реальні можливості переховування обвинуваченого і на тимчасово окупованих територіях України.

Окрім того, на переконання суду у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування), підвищує ймовірність переховування обвинуваченого від суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Наявність відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений зокрема за аналогічне кримінальне правопорушення, підвищує ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність обґрунтованого обвинувачення у сукупності з ризиками кримінального провадження, дає суду можливість продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язків як додаткових заходів процесуального примусу з урахуванням вищезазначених обставин.

За таких обставин, клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо причин неявки захисників у судове засідання, то суд зазначає наступне.

Згідно ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 18.04.2023 року, кримінальне провадження було призначене до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.04.2023 року на 14год.00хв.

24.04.2023 року за вх.№ Еп-1005/23-Вх на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_16 про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому кримінальному провадженні у справі № 755/11228/20, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва.

24.04.2023 року за вх.№ Еп-1007/23-Вх на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_17 про відкладення судового засідання у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та необхідністю амбулаторного лікування.

Розглянувши доводи поданих клопотань про відкладення розгляду справи, перевіривши наявність або відсутність поважних причин неприбуття їх на виклик, суд приходить до наступних висновків.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є невід`ємною складовою закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Кожен обвинувачений має право використовувати ефективну юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно положень ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

За приписами ч.1, ч.2 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та покликані забезпечити, аби обвинувачений не залишався занадто довгий час під тягарем обвинувачення, обґрунтованість якого має бути доведена (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Вемхофф проти Німеччини», «Карт проти Туреччини»).

Відповідно до ч.1 ст.47 КПК України, захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 2 ст.47 КПК України визначено, що захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

За ч.1 ст.138 КПК України, поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Відповідно до вимог ч.1 ст.324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на вимогу, визначену в ч.1 ст.324 КПК України, суд зазначає, що вжите слово «одночасно» не означає обов`язкового визнання неповажними причин неприбуття в судове засідання прокурора чи захисника в тому ж засіданні, в якому вони були відсутні, оскільки це позбавило б такого учасника судового провадження природнього права надати свої пояснення щодо підстав відсутності, а тому суд вважає можливим здійснювати встановлення фактичних підстав неприбуття в подальшому під час судового провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та Правил адвокатської етики.

Відповідно до положень ст.12-1 Правил адвокатської етики (затверджених рішенням з`їзду адвокатів України 09.06.2017 року (із змінами від 15.02.2019 року), адвокат повинен бути добропорядним, чесно та гідно виконувати свої професійні обов`язки. Адвокату заборонено робити завідомо неправдиві заяви стосовно суті доручення, фактичних обставин, що мають до нього відношення, їх правової оцінки, прав і обов`язків адвоката, клієнта, а також обсягу своїх повноважень щодо представництва інтересів клієнта.

Згідно ст.44 Правил адвокатської етики, під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Також, відповідно до рішень ЄСПЛ, (зокрема у справах «Касадо Кока проти Іспанії», «Штойр проти Нідерландів», «Фераарт проти Нідерландів») роль адвокатів у системі правосуддя тягне за собою ряд обов`язків і обмежень, особливо у зв`язку з їх професійною діяльністю, яка повинна бути прямою, чесною і гідною. Професія адвоката є однією з професій, представники якої повинні дотримуватися вищих і більш суворих стандартів поведінки. Не лише загальні стандарти поведінки, але також спеціальні вимоги, встановлені законами, які регулюють діяльність колегії, та правила професійної етики, застосовуються до практики адвоката. Необхідність вимог, встановлених правилами професійної етики, є об`єктивною: лише особі з високою моральною репутацією можливо довіряти брати участь у процесі здійснення правосуддя.

З урахуванням позиції ЄСПЛ («Санніно проти Італії», «Кускані проти Сполученого Королівства»), суд вважає, що хоча ведення захисту по суті є справою обвинуваченого та його адвоката, національні суди не повинні пасивно спостерігати за випадками неефективного представництва.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що захисником ОСОБА_16 не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які унеможливлювали його явку в судове засідання, призначене на 25.04.2023 року на 14год.00хв., які чітко визначені законодавцем в ч.1 ст.138 КПК України, а наведена в поданому клопотанні інформація щодо зайнятості в іншому кримінальному провадженні у справі № 755/11228/20, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва, не була підтверджена документально. Окрім того, захисник ОСОБА_16 не позбавлений був можливості прийняти участь у судовому засіданні в даному кримінальному провадженні в режимі відеоконференції.

Щодо причин неявки захисника ОСОБА_17 , то їх суд також визнає неповажними, з наступних підстав.

Як на підставу для неявки в судове засідання, призначене на 25.04.2023 року на 14год.00хв., адвокат ОСОБА_17 посилається на погіршення стану свого здоров`я та необхідність амбулаторного лікування, на підтвердження чого надала довідку лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_18 від 21.04.2023 року № 7, згідно якої ОСОБА_19 призначене амбулаторне лікування, рекомендовано звільнення від роботи на період з 21.04. по 25.04.2023 року.

Разом із цим, поважними причинами неприбуття особи на виклик згідно положень статті 138 КПК України, є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Отже, законодавцем у пункті 5 частини 1 статті 138 КПК України, чітко передбачено можливість неприбуття за викликом суду, що пов`язано саме із тяжкою хворобою або перебування у закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням, за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад.

КПК України, так само як інші нормативно-правові акти не містять визначення поняття «тяжка хвороба». З огляду на це, поняття «тяжка хвороба», зокрема, в оцінці поважності неявки особи за викликом суду належить розглядати як оціночне, що зумовлює його конкретизацію у кожному індивідуально визначеному випадку.

У пункті 1.1 Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику вирішення слідчими суддями питань, пов`язаних із слідчими (розшуковими) діями» від 03.06.2016 року зазначено, що тяжка хвороба - це фізичний стан особи, в якому вона перебуває тривалий час, внаслідок чого виникає імовірність того, що на час судового розгляду кримінального провадження вона може бути неспроможною брати участь у судовому засіданні.

У контексті викладеного можна дійти висновку, що визначення хвороби як тяжкої залежить від того, чи перешкоджає вона прибуттю особи на виклик до уповноваженої особи або суду, тобто чи наявна у особи фізична можливість з`явитись за викликом та брати участь у проведенні слідчих чи процесуальних дій.

Із наданої захисником ОСОБА_17 довідки випливає, що вона у період часу з 21.04. по 25.04.2023 року проходила лікування в амбулаторному режимі.

Відповідно до роз`яснення Національної служби здоров`я України від 20.03.2021 року, амбулаторна спеціалізована медична допомога - це допомога, яку пацієнт отримує без госпіталізації до лікарні. Це консультації від таких лікарів як, наприклад, хірург, офтальмолог, травматолог, ЛОР, а також проведення ними лікувальних процедур, або малих хірургічних втручань, досліджень та обстежень. Всі ці послуги пацієнт отримує або в амбулаторно-поліклінічних умовах, або на умовах денного стаціонару.

Відтак, хвороба ОСОБА_17 не є тяжкою в розумінні статті 138 КПК України, так як вона має можливість залишити заклад охорони здоров`я і спроможна брати участь в судових засіданнях, зокрема в режимі відеоконференції.

Зважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував щодо проведення судового засідання без участі захисників, з огляду на те, що, їх відсутність буде порушувати право обвинуваченого на захист, суд з метою дотримання конституційного права обвинуваченого на захист вважає, що участь захисника під час судового провадження у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою.

Враховуючи викладене, суд визнає неповажною причину неприбуття захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у судове засідання 25.04.2023 року на 14год.00хв., оскільки про дату, час та місце судового засідання адвокати були повідомлені завчасно, та належних доказів поважності причин неприбуття в судове засідання не надали.

За таких обставин, своїми діями захисники ОСОБА_16 та ОСОБА_17 залишили без правової допомоги свого підзахисного, чим позбавили його основоположного права на захист, закріпленого у ст.63 Конституції України, порушивши його право на розгляд цього провадження у розумні строки, а також своїми діями перешкодили суду провести підготовче судове засідання.

Керуючись ст.ст.338, 350, 369-372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого - задовольнити.

Продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_15 від 08 березня 2023 року у справі № 127/6204/23, а саме: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, продовжити до 23 червня 2023 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі порушення визначених цією ухвалою суду обов`язків, внесена ним застава буде звернута в дохід Держави.

Підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 08 лютого 2023 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України - відкласти у зв`язку з неявкою в судове засідання захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , без поважних причин.

Наступне судове засідання у справі призначити на 10 травня 2023 року на 15год.30хв.

З метою дотримання розумного строку розгляду даного кримінального провадження та затвердження відповідного графіку судових засідань, зобов`язати захисників, до початку наступного судового засідання, надати суду інформацію (відомості) щодо їх зайнятості в інших судових процесах у травні, червні, липні 2023 року, із наданням на підтвердження цього належним чином оформленого документа.

Роз`яснити захисникам, що у разі ненадання або надання не у повному обсязі інформації (відомостей) у визначений строк, графік судових засідань буде встановлений судом виходячи з вимог закону.

Попередити захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про неприпустимість дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи, яким роз`яснити, що відповідно до вимог ст.324 КПК України, суд буде вимушений порушити питання про відповідальність адвокатів перед органом, що згідно із законом уповноважений притягнути їх до дисциплінарної відповідальності.

Дана ухвала згідно вимог ч.2 ст.21 КПК України, ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання ухвали має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя