Справа № 509/4452/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього підозрюваного - ОСОБА_7 (мати),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_8 , погоджене з процесуальним керівником - прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 30.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, українця за національністю, який має неповну середню освіту, не одруженого, що не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, учня 9-го класу Калаглійської ЗЗСО, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000371 від 30.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В відповідності до наданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що з 24 лютого 2022 року відповідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено та діє воєнний стан, який неодноразово продовжено відповідно Указів Президента України з 24 лютого до 25 травня 2022 року; з 25 травня до 23 серпня 2022 року; з 23 серпня до 21 листопада 2022 року; з 21 листопада 2022 року до 19 лютого 2023 року; з 19 лютого до 20 травня 2023 року; з 20 травня до 18 серпня 2023 року; з 18 серпня до 15 листопада 2023 року, однак не дивлячись на це у невстановленому на теперішній час слідством місці та у невстановлений час, у неповнолітнього ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на викрадення майна у вигляді грошових коштів потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом проникнення в житло потерпілого.

Так, 26.07.2023 приблизно о 15 годині, неповнолітній ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, та підготовки до його вчинення, перебуваючи біля Калаглійської ЗЗСО Овідіопольської селищної ради за адресою: Одеська область, Одеський район, село Калаглія, вулиця Шкільна 25, зустрівся із своїми друзями - неповнолітніми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким повідомив, про намір здійснити проникнення та викрадення грошових коштів з будинку ОСОБА_10 . На пропозицію ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 погодились. Окрім цього, ОСОБА_9 обумовив із учасниками час початку вчинення злочину на 28.07.2023 о 23 годині 40 хвилин, місце початку - біля місця мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , а також необхідність застосування засобів маскування у вигляді предметів для приховування обличчя, темного одягу, наявності рукавичок тощо.

Так, 28.07.2023 приблизно о 23 годині 40 хвилин, усі співучасники ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 прийшли та зустрілись біля території домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , звідки, усі четверо пішли з АДРЕСА_2 , де підійшли до території домоволодіння будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_10

ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 впевнившись в тому, що їх дії залишаються непоміченими сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_10 , а саме перелізли через металевий паркан. Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_12 зайняв обумовлену позицію, яка дозволяла забезпечення контролю за обстановкою та надавала можливість попередити співучасників про появу сторонніх осіб.

В подальшому, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , у ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 виник єдиний злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу. З метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, діючи умисно, розуміючи, що в приміщенні в яке ведуть окремі двері з території двору - спальна кімната, відпочиває ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 шляхом зламу вхідних дверей, за допомогою винайденої на території будинку металевої палиці, проникають у приміщення де знаходився ОСОБА_10 .

Знаходячись в приміщенні спальні, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 продовжуючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, побачивши ОСОБА_10 , який прокинувся, починають наносити удари руками, ногами та металевою палицею в різні частини тіла ОСОБА_10 , після чого кладуть ОСОБА_10 на підлогу, заводять обидві руки за спину, та зв`язують їх за спиною за допомогою попередньо винайденого на території будинку металевого дроту. Після чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді порушення права власності іншої особи, починають вимагати у ОСОБА_10 надання грошових коштів, при цьому продовжуючи нанесення умисних тілесних ушкоджень, в результаті чого ОСОБА_10 повідомляє місце знаходження 60 000 гривень, які зберігав у скляній бані, в шафі приміщення спальні, які знайшов ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 витягли ОСОБА_10 з будинку до внутрішнього двору території будинку, а самі в цей же час продовжили пошуки інших грошей, які могли бути в інших приміщеннях. За результатами пошуку додаткових грошових коштів, нічого не знайдено.

Приблизно о 03 годині 00 хвилин 29.07.2023 територію домоволодіння ОСОБА_10 покинули ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 та ОСОБА_9 залишились, та перетягли зв`язаного ОСОБА_10 назад у приміщення спальної кімнати, попередньо зв`язавши останньому ноги за допомогою наявних на території двору електричними дротами, ременем та шнурками. Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_9 також покинули територію домоволодіння ОСОБА_10 , із викраденими грошима в розмірі 60 000 гривень, у невідомому напрямку, тим самим, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , завдали потерпілому ОСОБА_10 , матеріальний збиток на загальну суму 60 000 (шістдесят тисяч) гривень

В результаті нападу ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді політравми, ЗЧМТ, струс головного мозку, садна та гематоми голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок.

03.08.2023 о 09 годині 43 хвилин ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Підозра відносно ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, на теперішній час, підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом огляду в АДРЕСА_2 від 30.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_12 в АДРЕСА_3 від 30.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 31.07.2023; наданими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_12 від 31.07.2023; наданими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_11 від 31.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_9 в АДРЕСА_4 від 31.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_11 в АДРЕСА_5 від 31.07.2023; протоколом обшуку у ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 від 31.07.2023; протоколом огляду у ОСОБА_12 в АДРЕСА_3 від 01.08.2023; протоколом пред`явлення речей для впізнання свідку ОСОБА_13 від 01.08.2023; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 01.08.2023; протокол слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_11 від 01.08.2023;

В відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час досудового розслідування, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, так як він являється неповнолітнім що дає право на перетин державного кордону України у період воєнного стану. Також усвідомлюючи ймовірну особливу тяжкість покарання, яка загрожує йому у разі визнання його винним, підозрюваний може переховуватись з метою уникнути покарання; п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме в зв`язку з тим, що на даний час триває досудове розслідування, може з`явитись необхідність у винайдені ще не встановлених речових доказів, які ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може знищити чи сховати, а саме на теперішній час ще не винайдена більша частина грошових коштів, які були викрадені у ОСОБА_10 ; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, потерпілого адже мешкає в селі де саме було вчинено напад, де має багато знайомих, які можуть бути свідками, знає місце мешкання потерпілого, що дає можливість вчинювати незаконний вплив на учасників процесу, перебуваючи на волі; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу; п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, адже в юному віці вчинив умисний корисливий особливо тяжкий злочин, із застосуванням фізичного насилля яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, що вказує на можливість вчинити інший злочин з метою приховування попереднього, наприклад знищення речових доказів, насилля до учасників процесу тощо. Окрім цього, за наявною військовою агресією з боку росії проти України, суттєво обмежують можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршується криміногенна обстановка. Вказаний ризик підтверджує те, що теперішня криміногенна обстановка в Україні може схилити особу до нового злочину.

На теперішній час ОСОБА_5 не відшкодована завдана потерпілому шкода. Скоєний ОСОБА_5 злочин на теперішній час не втратив своєї суспільної небезпечності.

Таким чином, слідчий вважає, що беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, що у відповідності п.4 ч.2 ст.183 КПК України дає змогу застосувати тримання під вартою, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання в подальшому, а також те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити з підстав, зазначених в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, заявили клопотання, яким просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що пред`явлена підозра, на їх думку, не обґрунтована, підозрюваний добровільно та самостійно з`явився для проведення слідчих дій та до суду, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, слідчим не доведена неможливість застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно ч. 5 ст. 12 КК України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 187 КК України, за який законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини», заява №65559/01, п.74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (v.Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування та доказів неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд, з урахуванням тих обставин, що підозрюваний добровільно та самостійно з`явився для проведення слідчих дій та до суду, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.181, 183, 193, 194, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з процесуальним керівником - прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 30.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 діб, а саме, до 03.10.2023 року.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватись з потерпілим , іншими підозрюваними та свідками по кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваному положення ст.181 ч.5 КПК України.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 03.10.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 07.08.2023 р. о 09.10.

Слідчий суддя ОСОБА_1