Справа № 737/299/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/554/23
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0003513 від 18.07.2022 року, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 02.03.2017 року Новозаводським районним судом міста Чернігова за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі; 24.10.2019 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі з невідбутим строком 1 рік 6 місяців 11 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» - визначено залишити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання - з 19 липня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 25 355 грн 31 коп.

Цивільні позови не заявлялися.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_9 від 21.07.2022 року на: джинси синього кольору, футболку, кофту темного кольору, куртку чорного кольору, кросівки чорного кольору, що належать ОСОБА_7 .

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2022 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_7 прийшов на територію домогосподарства АДРЕСА_1 , де на той час перебували мешканець будинку ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , разом з якими почав вживати алкогольні напої.

Під час спільного розпиття алкогольних напоїв 17.07.2022 року близько 22 години 30 хвилин між ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, обумовлених взаємними образами, виник конфлікт.

У ході конфлікту ОСОБА_7 , перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому один удар металевою палицею в ділянку голови, чим спричинив ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді забійної рани скронево-тім`яної ділянки голови зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи повторно, умисно наніс ОСОБА_10 руками, стиснутими в кулак не менше двадцяти ударів в область тулуба, голови, кінцівок, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді множинних синців та саден тулуба, голови, кінцівок, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не менше двох ударів руками, стиснутими в кулак в ділянку спини на рівні 10-12 ребер, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді множинних прямих переломів ребер з крововиливами в міжреберні м`язи та розриви пристінкової плеври; забої тканини легені, двобічний пневмоторакс з розвитком поширеної підшкірної емфіземи, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та прямий причинний зв`язок з настанням смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події у будинку АДРЕСА_1 .

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок гострої легенево-серцевої недостатності, яка є ускладненням закритої травми грудної клітки із множинними прямими переломами ребер, двобічним пневмотораксом з розвитком поширеної підшкірної емфіземи.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 та перекваліфікувати його дії по даному епізоду на ст. 124 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, не погоджується виключно з кваліфікацією дій за ч. 2 ст. 121 КК України та вважає, що судом першої інстанції дана невірна оцінка діям обвинуваченого на предмет суб`єктивної сторони злочину. Звертає увагу, що ініціатором конфлікту з ОСОБА_10 обвинувачений не був, будь-яких підготовчих дій не здійснював, тілесні ушкодження наніс саме нападнику, озброєному ножем і після подолання опору коли той не представляв загрози його життю та здоров`ю, покинув через єдиний вихід місце конфлікту (передбанник літньої кухні), який йому перекривав потерпілий, тому вважає, що обвинувачений не міг уникнути нападу, відтак його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КК України як перевищення меж необхідної оборони.

Вказує, що в ході розпиття спиртних напоїв та виниклого конфлікту, після того, як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_12 , то хотів вийти на вулицю разом з ОСОБА_13 , який також розпивав з ними спиртні напої. В цей час ОСОБА_10 повернувся до нього і в руці в нього був ніж, направлений лезом в його сторону. Вийти з приміщення іншим чином, аби уникнути нападу, як біля ОСОБА_10 , ОСОБА_7 не мав можливості, оскільки вихід був один. ОСОБА_7 діяв спонтанно, був змушений забрати ніж, тому вдарив ОСОБА_14 в лоб, схопив його за руку, в якій той тримав ніж і завдав декілька ударів в бік чи спину та забрав ніж. ОСОБА_15 присів та заспокоївся, після цього він не наносив ударів, оскільки жодної загрози життю не представляв. Жодних конфліктів до цього у них із ОСОБА_10 не було, ОСОБА_7 будь-яких сторонніх предметів із собою до домоволодіння ОСОБА_15 не брав, причиною нападу на нього з боку ОСОБА_10 вважав стан сильного алкогольного сп`яніння та помста за тілесні ушкодження ОСОБА_12 і образа за «морфлот», що стало причиною їх сварки. Медичної допомоги потерпілому не надавав, оскільки як і всі інші, вважав, що той такої не потребує. Зазначає, що такі показання обвинувачений надавав і в ході слідчого експерименту і вони узгоджуються з показаннями свідків. Зокрема, свідка ОСОБА_11 , який підтвердив виникнення конфлікту та те, що у «передбаннику» літньої кухні у ОСОБА_7 з ОСОБА_10 виникла «потасовка», в ході якої ОСОБА_15 дістав розкладний ніж, після чого ОСОБА_7 наніс йому не менше п`яти ударів, забрав ніж, той впав на підлогу і після цього ОСОБА_7 не наносив більше жодних ударів та вийшов на вулицю, все відбувалося дуже швидко.

Не погодившись з поданою апеляційною скаргою прокурор подала заперечення, в яких просить залишити її без задоволення, а вироку суду - без змін.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду І інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю. За ч. 2 ст. 121 КК України визнав, але не погодився із кваліфікацією, вважаючи, його дії підлягали кваліфікації за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

По суті пояснив, що в день події 17.07.2022 він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували вдома у ОСОБА_10 , де у літній кухні розпивали спиртне. В процесі розпиття алкогольних напоїв у них виник спір про морфлот, в ході якого він вдарив ОСОБА_12 пару разів в ділянку рук по лівій та правій стороні та завдав один удар в голову металевим прутом, який стояв у кутку літньої кухні при вході, який потім у нього забрав ОСОБА_11 та пішов на вулицю, ОСОБА_10 виходив за ним. Під час виходу, ОСОБА_10 обернувся до нього і він побачив у нього у його руці ніж, направлений лезом в його сторону. Вийти з приміщення іншим чином, як біля ОСОБА_10 він не міг, діяв спонтанно, був змушений забрати ніж, тому вдарив ОСОБА_10 в лоб, схопив його за руку, в якій був ніж і завдавав ударів у бік чи спину, забрав ніж, після чого ОСОБА_10 присів і заспокоївся, після чого він удари вже не наносив. Далі з ОСОБА_11 вони розпивали спиртні напої, а ОСОБА_10 залишився на дворі. Потім ОСОБА_11 пішов додому, а він із ОСОБА_12 залишились ночувати в літній кухні. Зранку він вийшов на двір і в цей момент прийшов ОСОБА_11 , ОСОБА_12 був у літній кухні, ОСОБА_10 лежав на порозі будинку, на їх пропозицію випити, він відмовився. Випивши алкоголь, вони порозходились, а ОСОБА_12 залишився.

Висловив жаль з приводу того, що сталося, в залі суду попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_16 .

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які сторонами кримінального провадження не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються.

Попри незгоду обвинуваченого та його захисника з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, виклад фактичних обставин, відповідає встановленим судом та підтверджується зібраними та дослідженими судом І інстанції доказами, детально викладеними у вироку суду.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_11 , допитаного у суді І інстанції, які у повній мірі узгоджуються з показаннями обвинуваченого в частині розпиття спиртних напоїв, виниклого конфлікту, в результаті якого ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_12 , а у в подальшому у ОСОБА_7 з ОСОБА_10 була потасовка, в ході якої ОСОБА_15 дістав розкладний ніж, ОСОБА_17 почав бити його та забрав ніж. Все відбувалося дуже швидко, удари ОСОБА_17 наносив здебільшого по спині, їх було багато. Він злякався та пішов додому, прийшовши наступного дня, ОСОБА_15 ще був живий, лежав на порозі, вони йому пропонували випити, але той відмовився, потім він пішов, а пізніше дізнався, що ОСОБА_10 помер.

Потерпіла ОСОБА_16 в суді першої інстанції показала, що є троюрідною сестрою померлого ОСОБА_10 . В день події зранку вони з сестрою були вдома, коли подзвонила ОСОБА_18 і повідомила щоб приїздили до ОСОБА_10 , оскільки він чи побитий, чи невідомо, що з ним сталося. По приїзду, побачили ОСОБА_10 , який лежав на порозі будинку, був ще живий, вони «затягли» його у хату, був дуже побитий, голова дуже велика, синці на обличчі, одяг розірваний. Характеризуючи ОСОБА_10 зазначила, що той був неконфліктною особою, не агресивний, деколи міг трохи запити. Погасій та ОСОБА_17 раніше заходили до нього, то випити, то за махоркою, яку він вирощував, він їх боявся, коли ті приходили, він не міг їм нічого сказати. Також повідомила, що ОСОБА_10 навчався в морському училищі, в минулому його робота була пов`язана із морфлотом.

Такі показання потерпілої стосовно виявлення тілесних ушкоджень та подальшої смерті ОСОБА_10 у повній мірі узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 , соціального працівника, ОСОБА_19 , а також працівників швидкої медичної допомоги ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які констатували смерть ОСОБА_10 та були допитані у суді І інстанції.

Наведені вище свідчення суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, які містять матеріали кримінального провадження та були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Протоколом огляду місця події від 18.07.2022 року - домогосподарства за адресою; АДРЕСА_1 яким зафіксовано місце положення та зовнішній стан трупа ОСОБА_10 , наявні на ньому тілесні ушкодження та вилучено речі і предмети зі слідами речовини бурого кольору (а.с. 23-48, т. 2).

Протоколом огляду трупа від 19.07.2022 року, яким зафіксовано зовнішній вигляд трупа ОСОБА_10 , відібрано зразки його тканин та дактилокарту (а.с. 53-55, т. 2).

Протоколом слідчого експерименту від 20 липня 2022 року за участю ОСОБА_7 , який на місці події розказував яким чином спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а саме: один удар кулаком правої руки в область голови та приблизно п`ять ударів кулаком правої та лівої руки в ділянку ребер з правої та лівої сторони. (а.с. 174-177, т. 2).

Протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого свідок надавав показання, аналогічні наданим ним у суді (а. с. 182-186, т.2).

Висновком судово-медичної експертизи № 1053 від 01.09.2022 року трупа громадянина ОСОБА_10 , у якого виявлені множинні тілесні ушкодження, детально розписані у вироку суду, комплекс яких міг виникнути від дії тупих предметів за механізмом удару за 12-36 годин до смерті, за ступенем тяжкості має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, має прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Також виявлені множинні синці та садна тулуба, голови, кінцівок, які виникли від дії тупих предметів за механізмом удару та тертя за 12-72 години до настання смерті, за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які не мають прямого причинного зв`язку з настанням смерті. Ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки утворились не менше, ніж від двох травматичних впливів в ділянку спини на рівні 10-12 ребер. Синці та садна тулуба, голови, кінцівок утворились не менше, як від двадцяти травматичних впливів. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок гострої легенево-серцевої недостатності, яка є ускладненням закритої травми грудної клітки із множинними прямими переломами ребер, двобічним пневмотораксом з розвитком поширеної підшкірної емфіземи. Після отримання ушкоджень потерпілий міг перебувати в свідомості та здійснювати деякий обмежений об`єм цілеспрямованих дій. При експертизі не виявлені ушкодження, що могли б свідчити про «активний опір та самозахист». При судово-токсикологічній експертизі в крові ОСОБА_10 виявлений етанол 1,6 г/л (що у живої людини може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння), морфін, кодеїн не виявлені (а.с. 189-194, т. 2).

Іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції та детально описаними у вироку, яким суд дав правильну оцінку у сукупності з усіма доказами та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях обвинуваченого ознак перевищення меж необхідної оборони, з чим погоджується у колегія суддів.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з нанесенням тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Враховуючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який через конфлікт в ході розпивання спиртних напоїв спочатку наніс удари ОСОБА_12 , після цього почав наносити удари ОСОБА_10 , враховуючи їх кількість, локалізацію та характер, що явно не характерне для дій, які здійснюються для особистого захисту, навіть за наявності у потерпілого ножа, який він тримав у руці і жодного удару ним ОСОБА_7 не наніс, у обвинуваченого відсутні будь-які тілесні ушкодження які б свідчили про активні протиправні дії з боку потерпілого щодо нього та неможливість покинути приміщення, де виник конфлікт, без завдання такої кількості ударів.

Враховуючи викладене, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання, яке ОСОБА_7 має відбувати реально, суд І інстанції урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином та проступком, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнав щире каяття та обтяжуючих - вчинення кримінального правопорушення повторно та щодо особи похилого віку, дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, у тому числі за кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, враховано його відношення до вчиненого, позиції потерпілих щодо призначення покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 2 ст. 125 КК України та остаточного за сукупністю вчиненого на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4