Справа № 175/2124/23
Провадження № 1-кс/175/486/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: слідчої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000207 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, 09 квітня 2023 року надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 09 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, таємно, діючи в умовах воєнного стану в Україні, здійснила таємне викрадення грошових коштів.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207, правова кваліфікація правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт на: мобільний телефон марки «МОТО», моделі «G30», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картками мобільних операторів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «МОТО», моделі «G60», imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 , з сім-картками мобільних операторів НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; 4 купюри номіналом 1000 гривень кожна (таких серій та номерів: АД9053816, ЕБ9750344, БЛ6976381, БЛ0974380); 40 купюр номіналом 500 гривень кожна (таких серій та номерів: ЗФ2452949, ФГ4949497, ВЗ4826326, АЄ4710809, ВД1181828, ХЗ6162854, ЗВ5863274, ЄА5528025, АЕ2520648, АР1448850, АР2936111, ЕВ4470008, ВЄ4918544, АП0429276, ВЕ0162728, ХИ5797830, ЄА4200166, ХЖ0404239, ЄЖ7055298, ЛД4263801, БР0597243, БТ7731575, ВЗ4942118, АГ4086753, БА8487951, АА7952981, ЦБ1305159, ЕЄ6808212, АЄ2926384, АВ0935056, ВЖ6831260, ВЗ8680735, АБ2465407, ХЄ2637652, МА8787653, АД8932894, ВВ2074442, ХГ5410487, ХЄ1016038, ХЖ9091308); 20 купюр номіналом 200 гривень кожна (таких серій та номерів: ГЄ8262926, АП3981922, ГГ6913946, ЕЄ4642274, ГЄ419002, ТЕ7892905, ХЕ4456595, ТЄ2320057, ДВ7891454, СЗ2435201, ХЖ3419231, ЗБ0958049, ВД5973128, КБ5613625, ЕИ5329685, ДА0245569, ЄИ9837703, СЖ2488095, ГА7588532, ДА5116868).

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, однак від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання за їх відсутності, на задоволенні клопотання наполягає.

В судове засідання особа, зазначена в клопотанні як володілець майна, не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності, заявлені в клопотанні вимоги не визнає та просить відмовити в накладенні арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, в зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, враховуючи наведені вище положення КПК України, вбачається, що, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідного клопотання слідчий суддя зобов`язаний: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів.

Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, в клопотанні слідчим вказано про необхідність накладення арешту на мобільний телефон марки «МОТО», моделі «G30», мобільний телефон марки «МОТО», моделі «G60».

Однак, в поданому клопотанні слідчим не було обґрунтовано і наданими матеріалами не доведено, що зазначені мобільні телефони зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, для чого необхідно їх збереження у первісному вигляді. Як встановлено під час судового розгляду клопотання, мобільні телефони вже були оглянуті слідчим, в цих речах відсутня будь-яка інформація, яка має значення для цього кримінального провадження. Тому вбачається, що в клопотанні слідчим лише формально зазначено, що мобільні телефони є доказами.

Крім того, в клопотанні слідчим вказано про необхідність накладення арешту на грошові кошти, а саме: 4 купюри номіналом 1000 гривень кожна, 40 купюр номіналом 500 гривень кожна, 20 купюр номіналом 200 гривень кожна.

Однак, в поданому клопотанні слідчим не було обґрунтовано і наданими матеріалами не доведено, що зазначені грошові кошти є предметом вчиненого кримінального правопорушення. Тому вбачається, що в клопотанні прокурором лише формально зазначено, що вони є доказами.

При цьому суд враховує, що відповідно до положень ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в поданому клопотанні. Тобто, суд приходить до висновку, що відсутні достатні підстави для такого ступеня втручання, як застосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на мобільні телефони та грошові кошти, оскільки вказані речі не мають ознак речових доказів, накладення на них арешту порушує права володільця майна на користуванням ними, що тягне за собою повернення цього вилученого майна.

Таким чином, вбачається, що ані слідчим, ані прокурором, на яких покладається відповідний обов`язок з доведення обґрунтованості та необхідності клопотання, не було доведено підстави необхідності накладення зазначеного в клопотанні арешту.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення клопотання та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 170 173, 175, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000207 про арешт майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя: