ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2889/23 Справа № 205/4664/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, до неї дев`ять разів застосовувались дисциплінарні стягнення та тільки три заохочення. Враховуючи зазначене та аналізуючи поведінку засудженого за весь період відбуття покарання, суд прийшов до висновку, що засуджений не став на шлях виправлення та не довів його, а тому застосування до нього положення ст. 81 КК України є передчасним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбуття покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що за період відбуття покарання має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, підтримує соціальні зв`язки з рідними, у відношенні з засудженими неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, щиро кається. Крім того вважає, що він став на шлях виправлення, переглянув свої життєві погляди та займатися суспільно-корисною працею, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а ухвалу суду є законною, обґрунтованою та достатньо вмотивованою, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що останній за весь час відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, працевлаштований, хоча і має заохочення однак неодноразово допускав порушення режиму утримання, за що до нього застосовувались дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що наразі мета призначеного покарання, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ще не досягнута, оскільки, як видно з характеристики засудженого ОСОБА_7 , останній відбуває покарання за вчинення рядку умисних, корисливих злочинів, в тому числі й тяжкого, за весь час відбуття покарання, яке він відбуває з 2019 року має всього три заохочення та дев`ять дисциплінарних стягнень за порушення режиму утримання, працевлаштований, відбула 2/3 строку покарання.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції й про те, що ОСОБА_7 раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково та з іспитовим строком, проте належних висновків для себе не зробив після чого був неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, а тому застосування до нього положень ст. 81 КК України є безпідставним та не сприятиме виправленню засудженого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, які аналогічні його доводам під час розгляду справи в суді першої інстанції, та які зводяться до того, що він своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на даний час ОСОБА_7 не довів свого виправлення, оскільки до останнього неодноразово, а саме 9 раз застосовувались дисциплінарні стягнення та лише 3 заохочення, що вказує на відсутність послідовної системи у процесі його виправленні, що виключає можливість стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_7 про наявність заохочень за сумління ставлення до праці є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого можливо і відбулись, однак на даний час вказані обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_7 тільки став на шлях виправлення, однак не довів його, а тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4