Справа №293/166/19
Провадження №1-кп/293/49/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000345 від 27.08.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бежів Житомирського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні дітей не має, військовозобов`язаного, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, зокрема, останній раз

-вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.06.2023 за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Повторно 26.08.2018 близько 17 години у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які знаходилися на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_7 , виник злочинний умисел направлений на крадіжку майна з житлового будинку належного останньому.

Так у вказаний день та час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 розподілили ролі на момент вчинення крадіжки з яких ОСОБА_5 перебував на вулиці неподалік від потерпілого ОСОБА_7 та відволікав його увагу від ОСОБА_6 , який в той час підійшовши до вхідних дверей житлового будинку, які перебували в зачиненому положенні, не зачинені на замок, проник до його середини, де перебуваючи у веранді, неподалік від входу, помітив та в подальшому викрав з внутрішньої кишені спортивної кофти, яка перебувала на вішалці грошові кошти в сумі 1000 грн, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.

За таких обставин ОСОБА_5 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у житло, вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в серпні 2018 року разом з ОСОБА_6 вчинили крадіжку грошових коштів, належних ОСОБА_7 , шляхом проникнення до житла останнього з розподіленими ролями між ним та ОСОБА_6 . Щиро розкаявся у вчиненому. Просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив суд зважити на щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини та суворо його не карати.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, 21.06.2023 подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі. Стосовно міри покарання обвинуваченому просив суворо не карати (а.с. 116).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд уважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло та кваліфікує його дії за ч.3 ст. 185 України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Обставинами, які пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття.

При цьому, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин проти власності, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд уважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, що є необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, неповнолітніх дітей немає, не одружений, не працюючий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, наявність обставини, що пом`якшують покарання, суд уважає, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Важливим є те, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Підстав для обрання більш м`якого або тяжкого покарання суд не знаходить.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 13.06.2023 засуджено вироком Черняхівського районного суду Житомирської області за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, вирок Черняхівського районного суду Житомирської області суду від 13.06.2023 за ч.1 ст. 162 КК України необхідно виконувати самостійно.

Цивільний позов у справі не заявлений.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою від 01.09.2023 суд застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 29.10.2023 включно.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_5 судом призначається покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд не вбачає підтстав продовжувати дію обраного раніше стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому будь-якого іншого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Речові докази у справі відсутні.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

2. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

3. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_5 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

5. Обраний судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - скасувати, звільнивши останнього з під варти в залі суду негайно.

6. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в закону силу не обирати.

7. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 20 год. 57 хв. 31.08.2023 (дати затримання відміченої в протоколі) по 12.09.2023 року (дата звільнення з-під варти в залі суду) включно.

8. Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.06.2023 за яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ