Справа № 202/5922/23
№ 1-кп/202/597/2023
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0004565 від 10.09.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Єкатеринбург РФ, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2КК України, -

в с т а н о в и в:

Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про забезпечення ОСОБА_4 перекладача з української на російську мову, оскільки він народився в іншій країні і не володіє українською мовою.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд у межах об`єктивної оцінки визначає, чи дійсно обвинувачений не володіє українською мовою та чи потребує він перекладача.

Статтею 29 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 68 КПК України передбачено, що у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Відповідно до вимог підпункту е пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Тож чи повинен суддя за першою ж вимогою забезпечувати залучення перекладача? З аналізу наведених вище норм можна зробити висновок - повинен. Але варто звернути увагу на одну деталь - суд має впевнитись, що обвинувачений дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою. Закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись в цьому питанні, але певну ясність вносить практика Європейського суду з прав людини.

В справі «K. Проти Франції» (K v France), 10210/82, 7 грудня 1983 року, ЄСПЛ дійшов наступного висновку:«Заявник ще стверджує, що трибунал не дав йому дозволу на користування послугами перекладача, щоб він міг вести свій захист бретонською мовою».

«… Як видно з рішення трибуналу, заявник народився і здобув освіту у Франції і йому не було важко розуміти й спілкуватися французькою мовою, якою вели провадження в суді. Конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті (e) пункту 3 статті 6, очевидно, застосовне тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею».

Судом встановлено, що обвинувачений здобув освіту і майже все життя з 1977 року прожив в Україні, тому йому не важко розуміти і спілкуватись українською мовою.

Кримінальне провадження, що розглядається, розпочато та досудове розслідування здійснювалось державною мовою, підозрюваним, обвинуваченим отримувались процесуальні документи на державній мові, під час спілкування з судом та відповіді на поставлені запитання обвинувачений виявів достатній рівень знання української мови необхідної для його захисту в суді, суд переконався що він розуміє державну мову і що він не потребує перекладача.

Суд впевнений, що потреба перекладача обумовлена не володінням державною мовою, а спробою затягнути строки розгляду справи.

Керуючись ст.ст.68 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про залучення перекладача відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1