ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1879/23 Справа № 185/5684/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті на 60 днів, тобто до 08 червня 2023 року, включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, матеріали кримінального провадження були відкритті стороні захисту, внаслідок чого обвинувачений обізнаний про анкетні дані свідки, а також стадію судового провадження, суд дійшов висновку, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України та заявлені прокурором, зокрема переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, є такими, що продовжують існувати й застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті.

Водночас, суд врахувавши, що в країні введено воєнний стан, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого несення військової служби за ч.4 ст.402 КК України, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив розмір застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у продовженні строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Водночас, у разі, якщо суд дійде висновку, що звільнення з-під варти не забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, захисник просить визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність рішення суду. Так, захисник вказує, що прокурор свого клопотання належним чином не обґрунтував та заявлені ним ризики не підтверджуються жодними доказами, наявними в матеріалів провадження, як не підтверджується те, що вказані ризики не зменшилися або не припинили існувати. При цьому, захисник вказує, що суд наявність ризику перешкоджанню кримінальному провадженню обґрунтував по іншому ніж зазначено у клопотанні прокурора, а відтак сам встановив підстави для визнання вказаного ризику доведеним. До того ж, захисник вказує і на відсутність ризику впливу на свідків, оскільки всі свідки у провадженні вже є допитаними, а тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, не може слугувати єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції просила визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з метою подальшої військової служби у лавах Національної Гвардії України, однак суд вказаному клопотанню належної оцінки не надав та не мотивував свого рішення в цій частині.

Позиції учасників провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000303 від 30.06.2022, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України. В межах цього провадження ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2022 щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

15 березня 2023 року прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , з тих підстав, що на цей час ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, яке було задоволено оскаржуваною ухвалою.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищенаведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним, й доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченої від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню, апеляційний суд зазначає, що при встановленні наявності вказаного ризику слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не закінчено, усі свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

На цей час, вказані ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченої.

При цьому, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Що стосується тверджень захисника про невирішення клопотання про можливість застосування альтернативних заходів щодо обвинуваченого, а саме визначення розміру застави, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року п. 80 рішення, неодноразово наголошував, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, продовження військового стану, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4