Справа №195/1276/23
Провадження № 1-кп/195/96/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2023 року с-ще Томаківка

Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Томаківка Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000214 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, який має загальну середню освіту, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03.01.2023 Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

громадянин ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний.

Так, військовозобов`язаному ОСОБА_4 після проходження медичної комісії, щодо визначення ступеня придатності до військової служби, яку останній пройшов 05.07.2022 року та згідно протоколу медичної комісії № 151 від 19 вересня 2022 року останнього визнано придатним за станом здоров`я до військової служби, на підставі вимог ст. 65 Конституції України, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.4 Закону України «Про оборону України», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 20.06.2023 року о 09 годині 20 хвилин, вручено під розписку бойову повістку із зобов`язанням прибуття і відправки з території ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого по АДРЕСА_2 , на 26.06.2023 року о 08:00 год., для направлення проходження військової служби за мобілізацією до в/ч НОМЕР_1 .

Військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим під особистий підпис при врученні бойової повістки 20.06.2023 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в період дії воєнного стану, усвідомлюючи, що відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», на території України оголошено загальну мобілізацію, із змінами внесеними згідно з Указами Президента України №342/2022 від 17.05.2022, № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022 та № 255 від 20.05.2023 про продовження строку проведення загальної мобілізації на 90 діб, діючи умисно, незаконно, з метою ухилення від призову на військову службу у Збройні сили України за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров`я та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин, 26.06.2023 року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований по АДРЕСА_2 .

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , всупереч вимозі ст. 65 Конституції України, про конституційний обов`язок Захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також в порушення вищезазначених вимог законодавства України, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації та проходження військової служби у Збройних силах України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно йому, як військовозобов?язаній особі, вручали повістку про необхідність прибуття до військової частини. До військової частини він не прибув, т.я. не мав можливості залишити свій будинок.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні криміна-льного правопорушення, інкримінованного йому органами досудового розслідування при обставинах, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопору-шень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 336 КК України, як ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд керується вимогами ст.50 КК України , відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчинених кримінального правопорушення та визнання провини в повному обсязі.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує наступне: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості, яке згідно вимог ст.12 КК України, є нетяжким злочином, дані про особу винного, його відношення до скоєного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.п.2,3,10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» більш суворе покарання особам, скоївшим злочин на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву, у складі злочинних груп та менш суворе покарання може призначатися особам, які щиросердно розкаялися у скоєному, активно сприяли розкриттю злочину, при цьому враховується стадія здійснення злочину, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер та ступень тяжкості наслідків, які настали.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, а також скоєння злочину в період іспитового строку, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливо без ізоляції його від суспільства, і вважає необхідним призначити міру покарання у вигляді позбавлення волі, яка передбачена санкцією статті 336 КК України, оскільки суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 після постановлення вироку Томаківським районним судом Дніпропетровської області від 03.01.2023 року та до повного відбуття покарання за вказаним вироком вчинив новий злочин, і тому суд на підставі вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком у вигляді позбавлення волі частково приєднує невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі за попереднім вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03.01.2023 року..

Виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України, суд вважає, що саме така міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно громадянина ОСОБА_4 не обирати.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню - відсутні.

Керуючись ст.ст.337, 368, 370, 373-374, 376, 615 Кримінального процесуального кодексу Ук-раїни, суд

У Х В А Л И В :

визнати винним громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03.01.2023 та остаточно призначити громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Строк відбування покарання громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Повний текст вироку суду вручити учасникам судового провадження в день його проголошення відповідно до вимог ст.615 ч.15 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1

01.09.2023