ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2084/23 Справа № 205/2939/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Комсомольськ Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (надалі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку в 1 рік.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

13.03.2023 року близько 00:05 годин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на території будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого, реалізуючи свій раптово виниклий кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 13.03.2023 року близько 00:05 годин, перебуваючи на території будинку за адресою: АДРЕСА_1 , замахнувшись правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар в область губ ОСОБА_9 , внаслідок чого у останньої пішла кров з ротової порожнини.

В результаті завданого удару ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірі над червоною каймою верхньої губи ліворуч з переходом на проекцію кута рота ліворуч, далі на ліву щоку та на проекцію нижньої щелепи ліворуч, двох крововиливів на червоній каймі верхньої та нижньої губи ліворуч з переходом на слизові оболонки відповідно; садна на слизовій оболонці нижньої губи ліворуч на тлі крововиливу; трьох забійно-рваних ран на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч в проекції слизової оболонки ясен відповідно 3-му зубу на верхній щелепі праворуч та 3-му зубу на верхній щелепі ліворуч; неповної травматичної екстракції зубів на верхній щелепі праворуч та ліворуч. Виявлені тілесні ушкодження, відповідно до пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, належать до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік, застосувати до нього положення ст. 75 КК, звільнивши від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував правову позицію, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016, відповідно до якої застосування положень ст. 76 КК є обов`язком суду при звільненні особи від відбування покарання з іспитовим строком, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Інші учасники апеляційного перегляду, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до зали суду не з`явились, заяв про відкладення або про поважність причин неприбуття до суду не надходило, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у їх відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, детально викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного перегляду справи з огляду на таке.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Як видно з оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК, врахував, що останній вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, свою провину у вчиненні інкримінованого злочину визнав у повному обсязі, щиро покаявся, на обліках у лікарів нарколога та/або психіатра не перебуває, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання з застосуванням положень ст. 75 КК та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

В той же час, в резолютивній частині вироку суду першої інстанції відсутнє рішення про покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, вимога щодо застосування яких є імперативною, що, як слушно зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, що є підставою для зміни судового рішення.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку та зважає на висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені у постанові ККС ВС від 02.09.2021 у справі №127/959/19, відповідно до яких застосування апеляційним судом положень ст. 76 КК не є погіршенням становища обвинуваченого у розумінні ч. 2 ст. 416 КПК, яка стосується виключно застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилання покарання, а не застосування закону про звільнення від відбування покарання.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду має бути змінений в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4