Справа № 134/1927/20
Провадження № 1-кп/134/6/2023
УХВАЛА

іменем України

13 червня 2023 рокуКрижопільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт Крижопіль, Вінницької області клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000256 від 17 вересня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

У вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

13 червня 2023 року на адресу Крижопільського районного суду Вінницької області надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання в АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі продажу від 02.06.2023.

Просить змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно на цілодобовий домашній арешт, покласти на нього обов`язків.

Захисник в судовому засіданні підтримав клопотання, вказавши, що новою обставиною є придбаний будинок в АДРЕСА_3 обвинуваченим та який має право власності згідно договору купівлі продажу від 02.06.2023. Тобто всі ризики, які зазначає сторона обвинувачення, відпали.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав клопотання.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку злочину, вчиненого щодо неповнолітньої особи, суспільний інтерес, з метою запобігання ризикам впливу на свідків, неповнолітню потерпілу та ухилення від суду Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, ст.177 КПК України.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177 цього Кодексу.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, ст.181 КПК.

Згідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися і є актуальними, тому суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Як випливає з практики ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, беручи до уваги обставини за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_4 є особою судимою, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, не працює, джерел доходу не має, крім того, суд враховує обставину, що обвинувачення стосується вчинення кримінального правопорушення стосовно особи яка входить до складу сім`ї обвинуваченого, що вказує на відсутність міцного соціального зв`язку. Відсутність міцного сімейного та соціального зв`язку, а також суворість імовірного майбутнього покарання вказують на високий ризик від втечі обвинуваченого з метою уникнення правосуддя. Тому існує високий ризик ухилення обвинуваченого від суду. Придбання житлового будинку 02.06.2023 року на підставі договору купівлі продажу від імені якого діяв захисник обвинуваченого не усуває вищезазначені ризики.

Крім того, на теперішній час обвинувачений утримується під вартою, відомостей що за станом здоров`я він не може утримуватись під вартою суду не надано. Запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити такий вплив, оскільки він за своєю суттю, не може виключити вплив на потерпілу яка проживає у тій ж місцевості. Отже за таких підстав запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Особи які б могли поручитися за підозрюваного відсутні.

Тому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт враховуючи особливості його виконання, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Доводи обвинуваченого і захисника суд не може взяти до уваги, оскільки вони не спростовують наявність вищевказаних обставин та є недостатніми для зміни запобіжного заходу на даній стадії судового розгляду.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що ризики, що обвинувачений буде переховуватися від суду, впливу на неповнолітню потерпілу, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, знайшли свого підтвердження. А тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам, також наявні обставини свідчать, що заявлений ризик не зменшився. А тому, в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331, Перехідними положеннями КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: