Справа № 308/5139/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2023 року м. Ужгород
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 08.03.2023 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.04.2023 року включно.
Окрім цього, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 22.02.2023 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 квітня 2023 року включно.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на 60 днів.
Клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2022 за.ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з випробувальним строком на 3 роки, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 03.02.2023 року, приблизно о 12 год. 02 хв., ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Велмарт», який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська, 168, діючи з прямим умислом, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стелажу на якому знаходилися різного виду шоколадки та з верхньої полки стелажу шляхом вільного доступу взяв 5 шт. шоколаду «Milka» з цілими лісовими горіхами молочною та карамельною начинкою 300 г., вартість 1 шт. згідно довідки про вартість товару, яку надав представник потерпілого ОСОБА_9 становить 108 грн. 88 коп., та підійшовши до ОСОБА_6 , з метою приховування склав йому в рюкзак, вищевказані шоколадки. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пішли в сторону виходу, однак не вийшли з приміщення «Велмарту» та не змогли довести злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані працівниками супермаркету «Велмарт» при спробі покинути магазин з викраденим майном, загальна вартість якого становить 544 грн. 40 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.
Прокурор стверджує, що наразі ризики, які були прийняті судом при обрані щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та не відпали. Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрювані з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.І ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків, шляхом їх підкупу або залякування (п. З ч. 1 от. 177 КПК України); вчинити інші кримінальне правопорушення, (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик їх протиправної поведінки.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки вважає, що такий буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що необхідності застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу не має, оскільки наміру переховуватися від органів досудового розслідування чи перешкоджати будь яким чином кримінальному провадженню він не має. Може проживати у свого товариша, та обіцяє виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні також заперечила проти задоволення клопотання прокурора. З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого, вважає, що застосування найбільш суворого вину запобіжного заходу не є виправданим, а тому просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що також не має наміру жодним чином перешкоджати кримінальному провадженню, буде належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Зазначив, що має постійне місце проживання в м. Ужгороді. При цьому, на запитання суду повідомив, що наразі доступу до квартири за місцем реєстрації не має, однак може проживати у свого товариша.
Представник потерпілого ТОВ «Фудком» у судове засідання не з`явився, однак, від представника ОСОБА_11 до суду надійшла заява про проведення судового засідання без його участі.
Представник потерпілого ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» у судове засідання також не з`явився, однак від представника ОСОБА_12 до суду надійшла заява про проведення судового засідання без його участі
Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинувачених та їх захисників, з приводу заявлених клопотань, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був обраний з урахуванням їх особи, які підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Крім того, беручи до уваги, що свідки та потерпілий у судом ще не були допитані, а в силу вимог ч. 4 ст. 95, ст. 224, 225 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Таким чином, суд приходить до переконання про існування також ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого, перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни та дачі їх показів на користь обвинуваченого.
Також враховуючи всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обвинувачені раніше судимі, вчинили новий корисний злочин перебуваючи під іспитовим строком, суд приходить до переконання про наявність ризику щодо можливості обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки наявність наведених ризиків, а також сукупність обставин вчинення кримінального правопорушення не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.
Застосовуючи вказаний запобіжний захід, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Таким чином, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, останні раніше судимі, вичинили новий умисний злочин перебуваючи під іспитовим строком, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 покладених на них згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.
У відповідності з ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.
Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
Виходячи з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2023 року складає 2 684 гривень, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 134200, 00 грн. (сто тридцять чотири тисячі двісті грн.) (50х2684). Такий розмір застави, на переконання суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених.
У випадку внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до ч. 4 ст.202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Керуючись ст.ст.176-178,331,369-372 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 06.06.2023 року о 10 год. 55 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1