Дата документу 14.09.2023 Справа № 311/2671/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/197/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/2671/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпорудне Василівського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

На початку березня 2020 року в денний час доби, знаходячись на території ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», розташованого за адресою: Запорізька область, Василівський район, с.Мала Білозерка-4, та займаючи посаду прохідника спеціалізованої бригади прохідників №2 підземної дільниці гірничопрохідницьких та гірничокапітальних робіт №9 шахти «Прохідницька» вказаного товариства, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на використання завідомо підробленого документа, з метою збереження свого робочого місця (посади), достовірно знаючи, що відомості у повістці на його ім`я про пропозиції йому з`явитись 26 лютого 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а також в період часу з 26 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року включно не відповідають дійсності, надав за місцем роботи відповідальній посадовій особі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» вказану повістку, тим самим використав завідомо підроблені документи, якими підтвердив поважність причини не виходу ним на роботу з 26 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року включно. Внаслідок чого ОСОБА_7 було нараховано та виплачено 06 березня 2020 грошові кошти в сумі 4 476 грн. 17 коп. в рахунок матеріального забезпечення у зв`язку із виконанням ним державних обов`язків у робочий час за 3 робочих дні в період з 26 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року включно. Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 4 476 грн. 17 коп., чим завдав потерпілому ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» майнову шкоду на загальну суму 4 476 грн. 17 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК, як використання завідомо підробленого документа; за ч.1 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Йому призначено покарання

- за ч.4 ст.358 КК у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.;

- за ч.1 ст.190 КК у виді 6 місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку.

На підставі ч.3 ст.72 КК покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.358 КК у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.; за ч.1 ст.190 КК у виді 6 місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом складання призначених покарань призначити ОСОБА_7 з урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК остаточне покарання у виді 6 місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку в дохід держави та штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., які виконувати самостійно. Свої вимоги мотивував тим, що вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні двох різних кримінальних правопорушень, а тому, призначивши обвинуваченому покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, суд повинен був визначити остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК. Тому з урахуванням ступеню небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого, який працює, раніше не був судимий, але матеріальну шкоду не відшкодував, йому слід призначити остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК шляхом складання призначених покарань.

До вказаної апеляційної скарги прокурором було внесено зміни, в яких прокурор просив вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК. При цьому прокурор зазначив, що на теперішній час минули передбачені ст.49 КК строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК, а тому скасування вироку в частині призначеного покарання вже є недоцільним.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням внесених до неї змін не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а навпаки ставиться питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а сам обвинувачений вирок суду не оскаржив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого. При цьому оголошення про виклик обвинуваченого було розміщено на офіційному веб-сайті апеляційного суду, а тому з моменту розміщення цього оголошення обвинувачений ОСОБА_7 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу з урахуванням внесених до неї змін та просила її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги (зі змінами), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з урахуванням внесених до неї змін підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у вчиненні передбачених ч.4 ст.358 та ч.1 ст.190 КК кримінальних правопорушень, тобто у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена різними статтями КК.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Проте в порушення наведених вимог кримінального закону суд першої інстанції не визначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За частиною 1 статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст.49 КК встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 та ч.1 ст.190 КК, які вчинив на початку березня 2020 року. Відповідно до ст.12 КК вказані кримінальні правопорушення відносяться до категорії кримінальних проступків.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 вчинені на початку березня 2020 року, а даних про переривання чи зупинення строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не надано і колегією суддів не встановлено, то з огляду на п.2 ч.1 ст.49 КК строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності на час апеляційного розгляду закінчився.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4