ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/97/23 Номер провадження 11-кп/814/1837/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного подання ДУ "Божковська виправна колонія (№16)" та Спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Новоукраїнського р-ну Кіровоградської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

09 червня 2021 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції послався на дані, які стосуються лише певного проміжку (частини) строку відбування покарання та не врахував те, що він на постійній основі працює, натомість застосовані до нього стягнення є погашеними, підтримує соціально-корисні зв`язки, має освіту, житло й бажає брати участь в обороні України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого, який підтримав апеляційну скаргу й, окрім наведених у ній доводів, послався на те, що має 3 малолітніх дітей, позицію представника установи виконання покарань про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 09 червня 2021 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 січня 2021 року о 21 годині 18 хвилин у магазині "Файномаркет №168" по вул. Миколи Вороного, 82 у м. Новоукраїнка Кіровоградської обл. таємно викрав з торгової полиці належну ТОВ "Вересень плюс" пляшку віскі «The Pogues Irish Whicky, 0,7 л, 40 %», вартістю 638 гривень 09 копійок.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 09 червня 2021 року, кінець цього строку 09 липня 2023 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 09 червня 2021 року, за час перебування в ДУ «Кіровоградський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, не заохочувався та мав 3 стягнень у вигляді 1 попередження й 2 доган, у тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання (зберігання забороненого предмету саморобного шила), які на даний час погашені.

З 03 грудня 2021 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Божковська виправна колонія (№16)», де характеризувався, як посередньо, так і позитивно, отримував 4 заохочення - подяки, стягнень не має, працевлаштований на виробництві установи, до виконання поставлених завдань відноситься сумлінно, бере участь у виховних заходах, що проводяться в установі, визнає вину у вчиненому злочині, що підтверджується даними характеристик ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 18 березня, 20 червня та 30 грудня 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (а.о.с.57, 73, 83, 96, 105, 106, а.с.п.2-3).

При цьому, процес отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватися з 31 березня 2022 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 09 червня 2021 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а в періоду часу, ближче до виникнення формальних передумов для розгляду питання про його умовно-дострокове звільнення.

Зазначене вище узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії №4 від 18 березня 2022 року та №10 від 20 червня 2022 року через відсутність необхідного процесу виправлення ОСОБА_8 було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останнього положень ст.ст.100, 101, 82 КК України, оціночні критерії для застосування яких є значно нижчого рівня, від тих, що закріплені в ст.81 КК України (а.о.с.75, 85).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка ОСОБА_8 не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною та загалом посередньою. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

Що стосується доводів ОСОБА_8 з приводу погашення отриманих стягнень, то колегія суддів зазначає, що застосовані до нього 3 стягнень, хоча й погашені, однак свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України умов відбування покарання та те, що він належних висновків для себе не зробив, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_8 , будучи засудженим за вчинення корисливих злочинів, раніше неодноразово (4 рази) звільнявся від відбування заходу примусу з випробуванням на підставі ст.75 КК України, проте це не призвело до позитивних змін у особі засудженого та він знову в період іспитового строку вчинив злочин проти власності, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_8 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Доводи апелянта про наявність у нього 3 малолітніх дітей, освіти й житла самі по собі не свідчать про доведення останнім свого виправлення, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для застосування до нього приписів ст.81 КК України.

Що стосується посилань засудженого на те, що він бажає брати участь в обороні України як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, то вони є непереконливими, оскільки згідно з даними матеріалів судового провадження й особової справи ОСОБА_8 починаючи з моменту відбування покарання, тобто на протязі тривалого часу, не зазначав про бажання брати участь в обороні України, а навів доводи про це вже під час провадження в суді апеляційної інстанції в ході перевірки законності й обгрунтованості судового рішення про відмову в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Також перевіркою зазначених вище матеріалів справи не встановлено даних, які би вказували на придатність засудженого до несення військової служби в умовах воєнного стану, те, що він проходив військову службу, має досвід бойових дій або ж з приводу надходження до установи виконання покарань чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації ОСОБА_8 .

Цей висновок ґрунтується й на тому, що необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному ж випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо апелянта є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши повно та всебічно обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4