Справа № 489/3461/19
Провадження № 1-кп/489/312/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

27 липня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001844 від 23.05.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зі слів зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.04.2015 Ленінським районним судом міста Миколаєва за статтями 186 ч. 2, 187 ч. 2 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; 26.01.2016 Заводським районним судом міста Миколаєва за статтями 185 ч. 3, 186 ч. 2, 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі; 11.04.2016 Ленінським районним судом міста Миколаєва за статтями 186 ч. 2, 185 ч. 2, 190 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, 11.04.2019 звільнився з Новобузького виправного центру з невідбутою частиною покарання 2 роки 3 місяці 21 день; 27.06.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва за статтями 185 ч. 3, 185 ч. 2, 357 ч. 1, 70 ч. 1, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

23.05.2019 близько 01:10 год. (точного часу не встановлено) ОСОБА_3 , знаходячись між будинками № 96 та № 98 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, погрожуючи предметом, схожим на ніж, тобто погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, діючи з корисливих мотивів, вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 та незаконно заволодів її майном, а саме: двома золотими каблучками, з якими залишив місце скоєння кримінального правопорушення.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, заперечивши факт вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому судом не було допитано обвинуваченого з приводу обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення через видалення останнього на підставі ст. 330 КПК України із зали судового засідання за повторне порушення порядку у залі судового засідання та непідкорення розпорядженням головуючого у судовому засіданні, що мало місце 30.01.2023.

В подальшому, для надання можливості обвинуваченому скористатися своїм правом на захист та бути присутнім в судовому засіданні, щоб мати можливість надати показання з приводу пред`явленого обвинувачення та допитати свідка ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 було доставлено в судове засідання 22.05.2023, однак останній знову продовжив неодноразово, незважаючи на попередження суду про можливість видалення із зали судового засідання на весь час судового розгляду, порушувати порядок у судовому засіданні, мотивуючи це своєю незгодою з процесуальним рішенням головуючого про доцільність дослідження в судовому засіданні раніше наданих показань потерпілої ОСОБА_6 , у зв`язку з чим ухвалою суду його було видалено із зали суду на весь час судового розгляду. Подальший судовий розгляд проводився з участю захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , який брав участь в якості його захисника зі стадії досудового розслідування.

Вказані обставини свідчать про те, що судом було забезпечено право обвинуваченого на захист проти висунутого проти нього обвинувачення в повному обсязі.

Заперечення обвинуваченого про те, що він не вчиняв інкримінованого кримінального правопорушення спростовуються, а його винуватість у скоєному підтверджується іншими, дослідженими у судовому засіданні доказами, в їх сукупності.

З протоколу прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 23.05.2023 слідує, що 23.05.2019 близько 01.10 години невідома особа, перебуваючи між будинками АДРЕСА_2 , погрожуючи застосуванням предмету, схожого на ніж, вчинила розбійний напад на неї та заволоділа двома золотими каблучками.

З протоколу огляду місця події від 23.05.2019, план-схеми та таблиці зображень до нього вбачається, що місцем події є ділянка місцевості між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , на якому ростуть зелені насадження у вигляді кущів.

Відповідно до протоколів огляду місця події від 23.05.2019 та фототаблиць до них, при огляді ділянки місцевості на перехресті вулиць Вінграновського та Космонавтів м. Миколаєва були виявлені та вилучені пляшка з назвою «Sambuca italica», об`ємом 0,7 л, та пачка від цигарок «Monte Carlo».

Згідно із заявою ОСОБА_6 від 24.05.2019 та протоколу огляду предмета від 24.05.2019 з фототаблицею до нього, остання надала для огляду належний їй телефон «Айфон», при огляді повідомлень якого встановлено наявність повідомлення від 23.05.2019 о 00.45 год. від ТАХІ 575 з наступним змістом: «Такси 575 киа мажентис черный 3308 веат будет в 00.49».

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотозображеннями зі свідком ОСОБА_8 від 23.05.2019 слідує, що остання серед пред`явлених їй для впізнання за фотозображеннями осіб впізнала ОСОБА_3 як особу, з якою розпивали спиртні напої на зупинці громадського транспорту Вінграновського по вул. Космонавтів та який поїхав разом з ОСОБА_6 в таксі.

Із заяви ОСОБА_9 від 23.05.2019 вбачається, що остання добровільно видала поліцейським одяг свого співмешканця ОСОБА_3 , а саме: спортивні штани, чорного кольору; спортивну кофту чорного кольору та кофту синього кольору, в які був одягнений ОСОБА_3 в день вчинення злочину.

Відповідно до протоколу огляду від 23.05.2019, слідчим був оглянутий добровільно виданий ОСОБА_9 одяг ОСОБА_3 , при огляді якого на штанах в області колін були виявлені сліди забруднення.

Із заяви ОСОБА_9 від 23.05.2019 вбачається, що остання добровільно видала поліцейським знайдене нею за місцем її спільного із ОСОБА_3 проживання по АДРЕСА_5 , каблучку з металу жовтого кольору, інкрустовану коштовними каміннями білого кольору, малого розміру, яка було захована у килим.

Відповідно до протоколу огляду від 23.05.2019, слідчим була оглянута, за участю свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 , добровільно видана ОСОБА_9 жіноча каблучка з маркуванням «375 проба», вагою 1,4 г. В ході огляду ОСОБА_9 зазначила, що знайдена нею за місцем проживання з ОСОБА_3 та видана поліцейським каблучка їй не належить, а потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що вказана каблучка належить їй та саме нею заволодів ОСОБА_3 .

Із розписки ОСОБА_6 від 23.05.2019 вбачається, що остання отримала від поліції каблучку з маркуванням «375 проба», вагою 1,4 г, з білим камінням, яка була викрадена у неї 23.05.2019.

Відомостями із НБУ від 23.05.2019 встановлена вартість золотих виробів станом на 23.05.2019.

Згідно з протоколом освідування ОСОБА_6 від 23.05.2019 та фототаблиці до нього, при освідуванні останньої, на бічній поверхні шиї зліва, виявлено ссадна лінійної форми, покриті підсохшою скоринкою рожевого кольору.

Відповідно до висновку експерта № 395 від 18.06.2019, у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді двох саден лінійної форми на лівій боковій поверхні шиї, які утворилися внаслідок двох дій тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею біля 6-12 годин до часу огляду (23.05.2019 відповідно до протоколу освідування) і за ступенем тяжкості кожна з них відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Можливе взаєморозташування ОСОБА_6 та нападника під час спричинення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя.

Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 23.05.2019 вбачається, що 23.05.2019 о 13.20 годин біля будинку по просп. Миру, 70-А, м. Миколаєва був затриманий ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України. В ході особистого обшуку ОСОБА_3 в кишені штанів був виявлений та вилучений ніж.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав показання про те, що у травні 2019 року працював таксистом та 23.05.2019 року до 01.00 години приїхав за викликом на вул. Енгельса (Вінграновського) м. Миколаєва, де знаходилися потерпіла з подругою та обвинувачений з друзями. Потерпіла попросила відвезти її за місцем проживання по АДРЕСА_4 . Вона сіла на заднє пасажирське сидіння, а обвинувачений за її згодою також сів в авто, на переднє пасажирське сидіння. Дорогою вони між собою не розмовляли, дівчина розмовляла по телефону. Вони обидва мали ознаки алкогольного сп`яніння, але поводилися адекватно, були у повній свідомості. По приїзду за вказаною адресою, дівчина розрахувалася за таксі і вийшла та обвинувачений також вийшов за нею, вони вдвох пішли в бік будинку.

Оскільки на час нового розгляду вказаної судової справи, після скасування вироку суду, було встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 на неодноразові виклики в судові засідання не з`являлася, на даний час вона перебуває за межами України, не може прибути до суду для дачі показань та надіслала до суду ряд письмових заяв про те, що знаходиться в Польщі, що підтверджується також світлокопією її паспорта про залишення території України 10.11.2021, а також просила дослідити раніше надані нею показання, тому зазначені обставини унеможливлюють явку потерпілої ОСОБА_6 до суду для дачі показань.

У зв`язку з цим, судом за клопотанням прокурора у судовому засіданні 09.11.2022 було постановлено ухвалу про дослідження в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_6 , наданих нею особисто безпосередньо суду в судовому засіданні 06.11.2019, на якому вона була присутня та був здійснений її допит, на якому також були присутні як сторона обвинувачення, так і сторона захисту (обвинувачений та захисник), які скористалися своїм правом на допит потерпілої.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі 127/19452/16-к, згідно з якими «однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України). Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження. Однак, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18). Таким чином, положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі. Стаття 225 КПК України передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду. На відміну від допиту в порядку ст. 225 КПК України, яка допускає допит за відсутності однієї зі сторін, допит під час судового розгляду справи по суті відбувається за обов`язкової участі сторін. Такий допит надає сторонам, зокрема, стороні захисту, можливість провести його більш ефективно, оскільки на цей час сторонам вже відомі елементи пред`явленого обвинувачення та докази отримані під час досудового розслідування. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду».

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні 06.11.2019, в якому брали участь також обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , які скористалися своїм право на допит потерпілої, задавши їй відповідні запитання, надала суду показання про те, що 22.05.2019 у вечірній час святкувала свій день народження разом з подругою ОСОБА_8 на АДРЕСА_6 та вживали спиртні напої (пиво), куди приєдналися також обвинувачений ОСОБА_10 з друзями, який пив «Sambucu». Від вжитого алкоголю вона перебувала в стані середнього ступеня сп`яніння, але повністю розуміла та усвідомлювала навколишню обстановку та дії оточуючих. Після завершення святкування вона викликала таксі, щоб їхати додому. Коли сідала в таксі, то обвинувачений ОСОБА_10 також сів на переднє пасажирське сидіння, щоб поїхати з нею, на що вона погодилася. Дорогою в таксі вони між собою не спілкувалися, вона сиділа позаду. Коли приїхали до місця свого проживання по вул. Космонавтів, то вийшли вдвох з обвинуваченим, який запропонував її провести та купити квіти. Спочатку вона погодилася, але потім відмовилася. Близько 01.00 години 23.05.2019 вони знаходилися між будинками по вул. Космонавтів біля місця її проживання, де обвинувачений дістав ножа та, приставивши його до шиї, став погрожувати, затягнув до кущів, після чого вчинив зґвалтування. Після завершення зґвалтування ОСОБА_11 зняв у неї з руки дві золоті каблучки, при цьому вона не опиралася, оскільки в останнього був ніж, яким він погрожував їй, і вона боялася за своє життя та здоров`я. Коли обвинувачений пішов з викраденими каблучками, то вона звернулася до поліції. Там слідчий показав їй спочатку одне фото, а потім інше, на якому вона впізнала ОСОБА_11 . Через деякий час поліцейські затримали ОСОБА_11 та привезли його до поліції, після чого з було проведене впізнання з її участю, в ході якого вона впізнала ОСОБА_12 , як особу, яка вчинила її зґвалтування та напад, в ході якого викрала її каблучки. Також до поліції прийшла дівчина ОСОБА_11 , яка принесла одну з викрадених останнім у неї каблучок, пояснивши, що знайшла її за місцем свого з ОСОБА_11 проживання, та видала поліцейським. В подальшому поліцейські передали вказану каблучку їй. Коли обвинувачений погрожував їй ножем, то в неї на шиї утворилося тілесне ушкодження від ножа.

При цьому суд визнає недопустимим доказом винуватості обвинуваченого протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.05.2019 з участю потерпілої ОСОБА_6 , оскільки з наданих останньою в судовому засіданні показань було встановлено, що перед проведенням вказаного впізнання слідчий показував їй фото різних осіб, в тому числі і ОСОБА_3 , на якого вона вказала слідчому як на особу, що напала на неї, що, у свою чергу, вказує на те, що до проведення вказаної слідчої дії (пред`явлення для впізнання), потерпіла особисто бачила фотозображення обвинуваченого до проведення його впізнання серед інших осіб.

Вказані висновку суду про необхідність визнання протоколу пред`явлення для впізнання з потерпілою ОСОБА_6 недопустимим доказом, узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 366/1365/17, відповідно до яких «забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Вказана вимога закону пояснюється врахуванням властивостей людської психіки, оскільки краще запам`ятовується і відтворюється той образ людини, що сприйнятий пізніше. Також, в ч. 6 ст. 228 КПК передбачено, що проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання. Крім того, є неприпустимим також проводити повторне пред`явлення особи для впізнання тому самому впізнаваючому та за тими самими ознаками. Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення».

Поряд з тим, визнання вказаного протоколу пред`явлення обвинуваченого для впізнання з потерпілою ОСОБА_6 недопустимим доказом не змінює однозначних висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яка підтверджується сукупністю вищевказаних досліджених судом доказів у їх взаємозв`язку та фактами, які випливають з даних доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_6 як у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення, так і в наданих суду показаннях, виклала чітку та однозначну позицію про те, що дійсно 23.05.2019 близько 01.00 години на вул. Космонавтів м. Миколаєва обвинувачений ОСОБА_3 , погрожуючи ножем, викрав у неї дві каблучки, після чого з викраденим втік з місця події, заподіявши їй тілесні ушкодження.

Вказані показання потерпілої повністю узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2019 з участю свідка ОСОБА_8 , яка впізнала ОСОБА_3 як особу, яка разом із потерпілою ОСОБА_6 поїхала в одному таксі.

Також показаннями свідка ОСОБА_7 підтверджується, що він привіз потерпілу та обвинуваченого разом на таксі до того місця, недалеко від якого обвинувачений вчинив напад на ОСОБА_6 та заволодів її каблучками.

При цьому, у суду немає будь-яких підстав ставити під сумнів вказані показання потерпілої та свідка, які надали вказані показання під присягою та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Також в судовому засіданні не було встановлено будь-яких причин для обмови потерпілою та свідком обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, оскільки до вказаних подій останні не були знайомі та не підтримували жодних відносин, в тому числі неприязних, з обвинуваченим.

Крім того, дані висновку судово-медичної експертизи №395 від 18.06.2019 узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що в ході заволодіння належними їй каблучками обвинувачений ОСОБА_3 погрожував їй застосуванням ножа, тобто насильством, небезпечним для життя та здоров`я, приставивши його до шиї та заподіявши тілесні ушкодження.

Також протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, її розпискою про отримання викраденої золотої каблучки, даними НБУ про вартість золотих виробів, а також показаннями потерпілої ОСОБА_6 підтверджується, що викрадені у неї обвинуваченим ОСОБА_3 дві каблучки становлять достатню матеріальну цінність, яка доводить факт наявності корисливого мотиву в обвинуваченого ОСОБА_3 під час вчинення нападу на ОСОБА_6 та заволодіння належними їй двома каблучками.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість показань потерпілої ОСОБА_6 через їхню недостовірність з підстав того, що остання в ході судового розгляду відмовилася від підтримання обвинувачення за фактом вчинення ОСОБА_3 щодо неї зґвалтування, через їх необґрунтованість та безпідставність.

Навпаки, надані суду показання потерпілої ОСОБА_6 є допустимими, оскільки, по-перше, вони здобуті у встановленому процесуальним законом порядку шляхом надання їх безпосередньо суду. По-друге, перед початком допиту потерпіла була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведена до присяги. По-третє, вказані показання потерпілої повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема протоколом її заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколами огляду, пред`явлення для впізнання зі свідком, висновком експерта, показаннями свідка з приводу обставин вчинення щодо неї кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

По-третє, норми КПК України не містять будь-яких положень з приводу того, що у випадку відмови потерпілого від підтримання обвинувачення, зокрема у формі приватного, та закриття кримінального провадження в цій частині, виникають обґрунтовані сумніви щодо показань потерпілого з приводу обставин вчинення цією самою особою іншого кримінального правопорушення щодо неї, що має наслідком визнання показань потерпілого недопустимими за всіма фактами вчинення відносно неї протиправних діянь, встановленими під час її допиту.

Також не спростовують висновків суду про винуватість обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні заперечення захисника про те, що в ході досудового розслідування викрадена у потерпілої золота каблучка була видана незрозумілою особою та за невідомих обставин, оскільки вказані твердження є хибними та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, судом було встановлено, що вказану каблучку видала співмешканка обвинуваченого ОСОБА_9 , яка знайшла її за місцем свого спільного із ОСОБА_3 проживання по АДРЕСА_5 , та добровільно видала її поліцейським, які її оглянули в присутності свідка та потерпілої, яка зазначила про належність даної каблучки саме їй, після чого вона була повернута потерпілій на зберігання. Вказане підтверджується відповідними вище дослідженими доказами у їх сукупності (заявою ОСОБА_9 , протоколом огляду та розпискою потерпілої).

Крім того, з протоколу затримання ОСОБА_3 вбачається, що останній був затриманий саме біля будинку по АДРЕСА_7 , що також підтверджує викладені у заяві ОСОБА_9 про видачу каблучки відомості про те, що вона проживала з ОСОБА_3 саме в будинку за вказаною адресою по АДРЕСА_7 .

Більш того, в ході судового допиту потерпіла ОСОБА_6 на запитання суду зазначила, що одну з викрадених у неї ОСОБА_3 каблучок принесла дівчина обвинуваченого та видала поліції, після чого вона була їй повернута, а також продемонструвала суду вказану каблучку у неї на руці в ході судового засідання, зазначивши про те, що це саме та каблучка, якою заволодів ОСОБА_3 в ході нападу на неї.

Вказані обставини, у свою чергу, на переконання суду, повністю та однозначно доводять факт заволодіння обвинуваченим двома золотими каблучкам потерпілої, одна з яких була знайдена та видана поліцейським співмешканкою обвинуваченого, після чого повернута потерпілій на зберігання.

Невизнання обвинуваченим своєї вини та факту заволодіння майном ОСОБА_6 в ході розбійного нападу на неї суд розцінює як свідомо обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив умисний тяжкий корисливий злочин проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює та не має законних джерел для існування, за місцем проживання характеризувався посередньо, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, за які неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. Однак після останнього засудження та звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково з невідбутою частиною покарання, на шлях виправлення не став та повторно умисно вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин проти власності за даним провадженням.

Також суд враховує, що обвинувачений жодного розкаяння та осуду своєї злочинної поведінки не зробив, не попросив вибачення у потерпілої, не висловив жаль з приводу вчиненого.

Крім того, обвинувачений не працює, не займається суспільно-корисною працею, не має утриманців, що свідчить про те, що він свідомо та умисно вибрав злочинний спосіб життя, направлений на задоволення своїх матеріальних потреб.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Суд не визнає вказану в обвинувальному акті таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочинів, оскільки рецидив є особливим видом повторності, натомість в даному випадку повторність є кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яка не може додатково враховуватись як обтяжуюча за даним кримінальним правопорушенням покарання обставина.

Згідно з досудовою доповіддю органу пробації, виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З урахуванням особи винного, який не працює, характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково з невідбутим строком покарання, маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин проти власності, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням досудової доповіді, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, а також з урахуванням позиції державного обвинувача, який вважав, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна та застосувати принцип часткового складання призначених покарань при визначенні остаточного покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України з конфіскацією майна, оскільки інші види покарання є недостатніми для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.06.2022, до ухвалення якого останній вчинив інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення, призначивши останньому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.05.2019 у справі № 489/2813/19, - підлягають скасуванню.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки останній на даний час фактично відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.06.2022.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.06.2022 (справа №489/1724/22) остаточно до відбуття ОСОБА_3 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу початку строку відбування покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.06.2022 у справі №489/1724/22 з 28.07.2022.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення у даній справі з 23.05.2019 до 10.08.2020 включно, а також з 26.11.2021 до 27.07.2022 включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази:

- скляну пляшку з написом «Sambuca», пачка від цигарок «Monte Carlo»; складний ніж з руків`ям жовто-коричневого кольору; кофту спортивну чоловічу, чорного кольору; штани спортивні чоловічі, чорного кольору; кофту чоловічу, темно-зеленого кольору знищити;

- каблучку з маркуванням «375 проба», вагою 1,4 г, з білим камінням вважати повернутою потерпілій ОСОБА_6 .

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.05.2019 у справі № 489/2813/19, - скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1