УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 638/12250/23

провадження № 1-кс/638/2209/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі слідчої судді ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002358 від 06.09.2023 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

у с т а н о в и в:

07 вересня 2023 року прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направлено до суду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0002358 від 06.09.2023 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002358 від 06.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.09.2023 до ч/ч СПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, надійшло повідомлення, зареєстроване в журналі ЄО №2035 від 06.09.2023, про те що о 23:00 годині 05.09.2023 розвідник-кулеметник 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. Нарільська, 8/5 м. Дніпро, керуючи автомобілем Honda HR-V, р/н НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою Р-79 в напрямку м. Ізюм, не впорався з керуванням, не обрав безпечної швидкості руху допустив з`їзд на узбіччя, внаслідок чого відбулось перекидання автомобіля, автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок ДТП пасажири військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. с. Вільне, Дніпропетровська області, з попереднім діагнозом ЗЧМТ госпіталізований в лікарню м. Ізюм, 2-й пасажир ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_1 , отримав забій правого коліна. Водій ОСОБА_3 , з попереднім діагнозом - відкрита ЗЧМТ, госпіталізований до шпиталю м. Харкова.

06.09.2023 в ході проведення огляду місця ДТП на ділянці траси P79 між с. Гороховатка Ізюмського району Харківської області та перехрестям трас P78, P79 та електроопорою № 128, виявлено та вилучено:

- легковий автомобіль HONDA HR-V, р/н НОМЕР_3 , 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_4 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а фактичним користувачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить службу на посаді розвідника-кулеметника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_5 (номер мобільного телефону старшини 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 НОМЕР_6 ).

Засоби (знаряддя) вчинення злочину це різноманітні речовини, предмети та інше: хімічні, фізичні, біологічні властивості яких використовуються суб`єктом із метою створення сприятливих умов у процесі вчинення злочину. Вилучене майно є засобами вчинення кримінального правопорушення та має доказове значення в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи положення ст. 98 КПК України, вилучене майно є речовими доказами, тобто засобами (знаряддями) вчинення кримінального правопорушення, що зберегли на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Метою накладення арешту на вилучене майно є забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Крім того, на даному предметі могли зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення, що має важливе значення для проведення досудового розслідування.

Арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів.

На виконання вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником легкового автомобілю HONDA HR-V, р/н НОМЕР_3 є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а фактичним користувачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить службу на посаді розвідника-кулеметника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_5 (номер мобільного телефону старшини 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 НОМЕР_6 ).

На підставі викладеного та зважаючи на те, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів.

Також прокурор просить суд, враховуючи велике навантаження на органи Національної поліції України та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері під час військового стану вказане клопотання розглянути за відсутності прокурора та слідчого.

Розгляд клопотання прокурор просить проводити без залучення особи, у якої воно вилучено та без участі прокурора.

Враховуючи, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, а не застосування такого заходу забезпечення, призведе до втрати вищезазначених речей та настання цих наслідків перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні, а також належного збереження речових доказів, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частини друга статті 131 КПК України).

Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися(використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд також зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Статтею 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з абзацом 1 частиною третьою статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (тобто з метою збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, положеннями частини першої статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

На виконання вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України органом досудового розслідування у клопотанні зазначено, що, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником легкового автомобілю HONDA HR-V, р/н НОМЕР_3 є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а фактичним користувачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить службу на посаді розвідника-кулеметника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_5 (номер мобільного телефону старшини 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 НОМЕР_6 ).

Між тим, на підтвердження доводів клопотання до матеріалів прокурором додано документ, який підтверджує право власності на майно, що належить арештувати, а саме копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також посвідчення водія ОСОБА_3 , які є неналежної якості, що позбавляє суд можливості встановити їх зміст та зазначені у свідоцтві відомості про власника.

Також у клопотанні прокурором не зазначено конкретних фактів і доказів, що свідчать про фактичне володіння та користування ОСОБА_3 вказаним автомобілем.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Однак прокурором не зазначено конкретний спосіб такого забезпечення кримінального провадження як арешт майна, який він просить застосувати, тобто чи то шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, або ж користування вказаним майном.

Згідно з частиною третьою статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії цієї ухвали.

Керуючись статтями 170-172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002358 від 06.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі, та приведення у відповідність з вимогами КПК України, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 12 вересня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1