Кримінальне провадження №629/5203/23
Номер провадження 1-кп/629/202/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Зайцеве, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

На початку листопада 2022 року, більш точного часу в ході судового слідства встановити не виявилось за можливе, у ОСОБА_4 виник єдиний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме крадіжки речей з будинку АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_5 .

Маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на досягнення єдиної мети, а саме вчинення тотожних діянь крадіжки з будинку АДРЕСА_2 , на протязі листопад 2022 року вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_4 знаючи про те, що територія вище вказаного домоволодіння не огороджена парканом, а в будинку тривалий час ніхто не проживає, з метою таємного викрадення чужого майна, у денний час доби, підійшов до вказаного будинку та за допомогою металевого предмету - труби відкрив забиті вхідні двері, тим самим проник всередину будинку, який належить ОСОБА_5 , звідки близько 10 разів із періодичністю у декілька днів, в листопаді 2022 року, реалізував свій єдиний умисел на викрадення майна ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, достовірно знаючи про те, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан на всій території України, а 23.08.2022 Верховна Рада України продовжила його дію строком на 90 діб до21.11.2022, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з використанням саморобного візку, таємно викрав з вище вказаного будинку майно, а саме: двері міжкімнатні одностворчаті дерев`яні, радянського виробництва в кількості 4 штук, вартістю 200 гривень за 1 штуку, на суму 800 гривень; шафу для книг; ліжко двоспальне дерев`яне, радянського виробництва, вартістю 750 гривень; ванну стальну емальовану, радянського виробництва, вартістю 450 гривень; чавунну плиту пічну двоконфорну, радянського виробництва, вартістю 680 гривень; чавунні дверцята для плити, радянського виробництва в кількості 2 штук, вартістю 250 гривень за 1 штуку на суму 500 гривень; валізу коричневого кольору радянського виробництва.

Після скоєння злочину ОСОБА_4 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями майнову шкоду потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 3180 гривень.

ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що в листопаді 2022, він мешкав в АДРЕСА_3 , через огород за адресою АДРЕСА_2 , знаходився покинутий будинок, звідки він викрав речі, а саме: двері 4 штуки, шафу, ліжко двоспальне дерев`яне, ванну стальну радянського виробництва, чавунну плиту пічну, чавунні дверцята для плити, валізу коричневого кольору. Металеві вироби здав на металево прийомний пункт. Гроші використав на власний розсуд. Дерев`яні вироби потрібні були на дрова, частину спалив, одні двері та дверцята з шафи повернув.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, вивченням його особистості, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена.

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є громадянином України, з середньою спеціальною освітою, розлучений, не працює, за місцем мешкання характеризується формально, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає його щире каяття в скоєному.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та вважає, що таке покарання буде справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, у суду відсутні.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.08.2023 р. ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити раніше обраний - у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили.

Арешт на майно накладений ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.04.2023 скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: двері дерев`яні зеленого кольору, валіза коричнева, дверцята поліровані зі шафи, ванна емальована, плита чавунна пічна двоконфорна, дверцята чавунні пічні в кількості 2 штук, які передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_5 - залишити в розпорядженні останньої.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Наталія ЦЕНДРА