Провадження № 1-кс/686/4015/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000611,

встановила:

09.05.2023 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_1 , номер картки № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 09 травня 2023 року клопотання було повернуто прокурору для усунення недоліків, зокрема у зв`язку із необхідністю доручення цивільного позову та постанови про визнання речовими доказами.

15.05.2023 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_4 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на банківський рахунок № НОМЕР_1 , номер картки № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання вказує, що 20.09.2022 близько 12:00 год. невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману, зателефонувавши з мобільного телефону НОМЕР_3 , під приводом надання благодійної допомоги на потреби ЗСУ заволоділа грошовими коштами, які було перераховано через додаток «Приват 24» з рахунку ТОВ «КЛР ЮА» НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_5 , внаслідок чого ТОВ «КЛР ЮА» було завдано матеріального збитку на суму 50 000 грн.

Під час розслідування кримінального провадження надійшов рапорт від старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 , згідно якого встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.12.2022 слідчим ВРЗЗС СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 проведено тимчасовий доступ до речей та документів та вилучено рух грошових коштів за рахунком № НОМЕР_1 , номер картки № НОМЕР_2 , відкритим на ім`я ОСОБА_4 .

15.12.2022 слідчим ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 проведено огляд вилученої інформації, під час якого було встановлено, що 21.09.2022 із банківського рахунку НОМЕР_4 , що належить ТОВ «КЛР ЮА» було здійснено перерахування грошових коштів в сумі 50 000 грн на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 .

Окрім цього, під час огляду документів встановлено, що на даний час грошові кошти не зняті та перебувають на банківському рахунку НОМЕР_1 .

15.12.2022 слідчим ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 прийнято постанову про визнання вилученої інформації речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000611.

Метою арешту майна є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки вказані речі можуть бути використані як доказ та мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні» .

Прокурор у судове засідання не з`явився, у клопотанні зазначив, що просить проводити судовий розгляд у його відсутності, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Крім того, прокурор просив у своєму клопотанні розглядати його без повідомлення власника речей.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням наведеного, для запобігання спробам вжиття власником майна заходів, які зашкодять досудовому розслідуванню кримінального провадження, слідча суддя вважає можливим проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000611 від 20.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вирішуючи клопотання, слідчим суддею установлено, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження ініційоване з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У даному випадку клопотання прокурора ініціюється з підстави необхідності забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбачає наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Ч. 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, прокурором до клопотання не долучено цивільного позову, що і стало підставою для ухвалення рішення про повернення попередньо поданого з цієї ж метою клопотання.

Також у матеріалах клопотання відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення у межах даного кримінального провадження, тоді як ч. 6 ст. 170 КПК України урегульована можливість накладення арешту з цієї підстави у випадку забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Щодо посилання прокурора на те, що інформація про рух коштів за рахунком НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_4 , визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні, то дане твердження є некоректним та не відповідає змісту долученої постанови про визнання речовим доказом, згідно якої речовим доказом визнано виписку платіжного доручення № 29-4-1-07/4053-БТ від 17.11.2022 та виписку по рахунку НОМЕР_1 від 18.11.2022.

До того ж, виписка по банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_4 , лише посвідчує факт перерахування 20.09.2022 грошових коштів у сумі 50 000 грн з банківського рахунку НОМЕР_4 , однак не є актуальною та не посвідчує того, що дані кошти продовжують перебувати на рахунку № НОМЕР_1 , який прокурор має намір заарештувати.

Окрім того, відповідно до вимог частин 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладено у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Отже, чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту лише на гроші з метою збереження речових доказів та виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів (відповідності критеріям, визначеним у ст.98 КПК України).

У клопотанні прокурор поставила питання про накладення арешту не на грошові кошти у визначеній конкретній сумі, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , як то визначено в нормі закону (ч. 10 ст. 170 КПК України), а на сам банківський рахунок цієї особи, що Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.

А тому, у слідчого судді не існує жодних підстав для задоволення клопотання прокурора і накладення арешту на банківський рахунок ОСОБА_4 .

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор серед іншого не доведе, що потреба досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя -

постановила:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000611 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя