П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

м. Київ

справа № 288/1135/19

провадження № 51 - 1540 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2022 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року стосовно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2022 року ОСОБА_9 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 125 000 грн.

Житомирський апеляційний суд 07 грудня 2022 року вирок суду першої інстанції змінив:

- на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

- збільшив розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутого з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 , до 300 000 грн;

- речовий доказ - сережки з металу жовтого кольору - повернув ОСОБА_10 .

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

Так, 12 жовтня 2018 року приблизно о 22:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні дитячої юнацької спортивної школи, що розташована за адресою: вул. Героїв Майдану, 32-а, смт Попільня Житомирського району Житомирської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту через стосунки між його дружиною ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, рукою наніс останньому удар в обличчя, від чого він упав на підлогу. Після чого ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 численні (не менше 10) удари руками та ногами в життєво важливі органи - голову та тулуб, спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_9 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, врахував ті ж самі обставини, які були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому своє рішення апеляційний суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав можливості виправлення ОСОБА_9 без реального відбування покарання, враховуючи характер вчиненого ним злочину проти життя та здоров`я людини, тяжкість наслідків, що настали у вигляді непоправної шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 . Окрім того, прокурор вказує на безпідставне встановлення судом апеляційної інстанції пом`якшуючих покарання обставин - часткового відшкодування матеріальної шкоди, часткового визнання вини та каяття у вчинених протиправних діях, та необґрунтоване врахування віктимної поведінки потерпілого, що сприяла вчиненню злочину.

За змістом касаційної скарги представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_9 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 мотивує тим, що:

- призначене засудженому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі ОСОБА_9 , який свою провину не визнав і не розкаявся у вчиненому;

- суд першої інстанції не врахував тяжкість наслідків вчиненого ОСОБА_9 злочину у вигляді тривалого розладу здоров`я потерпілого та набуття інвалідності І-ї групи, поведінку ОСОБА_9 після вчинення злочину - позбавлення можливості покликати на допомогу, категоричну позицію потерпілого щодо призначення покарання у виді реального позбавлення волі на строк 7 років;

- суд апеляційної інстанції постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу, оскільки за викладених обставин узагалі звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор свою касаційну скаргу підтримав повністю, касаційну скаргу представника потерпілого - частково.

Представник потерпілого та потерпілий підтримали обидві касаційні скарги, проте уточнили свої вимоги, просили скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції через необґрунтоване застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України.

Захисник і засуджений заперечили проти задоволення обох касаційних скарг, просили залишити без зміни оскаржувані судові рішення.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У своїй касаційній скарзі представник потерпілого посилався на невідповідність розміру призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. При цьому покликався на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність визнання ОСОБА_9 вини, щирого каяття, його посткримінальну поведінку, тяжкість наслідків злочину, позицію потерпілого щодо міри покарання.

У судовому засіданні потерпілий та його представник уточнили свої вимоги та висловили свою незгоду лише із застосуванням до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, проте від викладених у касаційній скарзі доводів не відмовились, тому суд касаційної інстанції перевіряє касаційну скаргу представника потерпілого в повному обсязі.

Відповідно до статей 50, 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

За приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у психіатра не перебуває, надавав кошти на лікування потерпілого, а також позицію потерпілого, та дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи прокурора та представника потерпілого щодо м`якості призначеного покарання, погодився з розміром призначеного ОСОБА_9 покарання та зазначив про те, що неврахування судом першої інстанції ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його поведінка після вчинення злочину, невизнання вини, отримання потерпілим першої групи інвалідності, а також позиція потерпілого, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження та не можуть бути підставою в даному випадку для призначення більш тяжкого покарання.

Тобто, як убачається із судових рішень, суд першої інстанції, висновки якого в цій частині підтримав апеляційний суд, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, як того вимагає кримінальний закон, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованого йому злочину.

У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 не наводить переконливих доводів в частині незгоди зі строком призначеного ОСОБА_9 покарання, тому касаційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Водночас доводи прокурора та представника потерпілого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через безпідставне звільнення ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то вони заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, Андрушівський районний суд Житомирської області вироком від 12 липня 2022 року засудив ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив ОСОБА_9 покарання в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Сторони кримінального провадження, не погоджуючись із указаним рішенням, оскаржили його до суду апеляційної інстанції.

Зокрема, прокурор та представник потерпілого просили скасувати вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у більшому розмірі. На обґрунтування своїх позицій апелянти вказували, окрім іншого, на невідповідність за розміром призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_9 через м`якість.

Сторона захисту з урахуванням змінених вимог апеляційних скарг просила звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на обвинуваченого передбачених ст. 76 цього Кодексу обов`язків.

Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи апеляційні вимоги сторін кримінального провадження, проаналізувавши конкретні обставини справи, зміст і обсяг обвинувачення, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, посилаючись на безпідставне незастосування судом першої інстанції положень статей 75, 76 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції вказав на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу винного, а саме те, що він раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, одружений, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, є пенсіонером, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також те, що частково визнав свою вину, вчинив злочин у стані душевного хвилювання, якому передувала віктимна поведінка потерпілого, а також в якості обставин, що пом`якшують покарання, -часткове відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, часткове визнання ОСОБА_9 своєї провини та каяття у вчиненому.

Наведені обставини апеляційний суд визнав достатніми для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України.

Проте колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду апеляційної інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_9 вчинив злочин у стані душевного хвилювання, якому передувала віктимна поведінка потерпілого, що сприяла вчиненню злочину.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, часткове визнання ОСОБА_9 вини та каяття у вчинених протиправних діях в обсязі, які ним визнано.

Проте такі обставини не були встановлені судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції доказів у даному кримінальному провадженні повторно не досліджував, лише заслухав пояснення ОСОБА_9 .

Також суд апеляційної інстанції не навів достатньо переконливого обґрунтування свого рішення про необхідність звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з огляду на тяжкість вчиненого злочину та його наслідків.

Суд уважає, що рішення суду апеляційної інстанції про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням ухвалено передчасно, без ґрунтовного дослідження всіх обставин провадження, а отже не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

З огляду на викладене касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, касаційна скарга представника потерпілого - частковому задоволенню, ухвалу апеляційного суду слід скасувати на підставі ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

За умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_9 та за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на вирішення питання, пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК України, застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням слід уважати необґрунтованим.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3