Номер провадження: 11-сс/813/1010/23
Справа № 947/4005/23, 1-кс/947/6682/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 у кримінальному провадженні №0000025 від 19.01.2023, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді помічника судді Суворівського районного суду м. Одеси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023, відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Частково задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 до 29 червня 2023 року включно за виключенням періоду необхідності звернення та перебування у медичних закладах для лікування наявних у підозрюваного хвороб, а також складення іспитів з метою отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю..

Продовжено до 29 червня 2023 року включно строк дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 , викладених в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю вчиненого злочину, ризиків передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що слідчий суддя при розгляді клопотання сторони обвинуваченням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту абсолютно не дослідив, не проаналізував, не взяв до уваги аргументи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри. Вказує, що уповноваженими особами органу досудового розслідування було помилково обрано кримінально правову кваліфікацію дій помічника судді ОСОБА_8 , зазначаючи, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 369-2 КК України, оскільки з 01.05.2016 посада помічника судді перестала належати до посад державної служби. Крім того, зазначає, що ризик передбачений ст. 177 КПК України відсутній та жодним чином наявність такого ризику не доведена стороною обвинувачення. Наголошує, що ОСОБА_8 характеризується у суспільстві, за місцем роботи позитивно та зразково, зареєстрований та проживає зі своїми батьками, посилено доглядає за своїм батьком, який є інвалідом 2 групи і потребує стороннього догляду внаслідок зниження функції самообслуговування. Матір також часто хворіє через похилий вік, а тому також потребує стороннього догляду. Зазначає, що через відсторонення підозрюваного від роботи, він позбавлений будь-яких доходів та має необхідність знайти нову роботу задля утримання батьків та себе, однак перебуваючи цілодобово під домашнім арештом він позбавлений такої можливості. Крім того, вказує, що ОСОБА_8 потребує довготривалого лікування зубів, регулярних візитів до стоматолога задля покращення стану здоров`я, оскільки має загострення старих хвороб, однак через перебування під цілодобовим домашнім арештом він позбавлений можливості вилікуватися, що може призвести до тяжких наслідків та більших загострень.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосувати запобіжний захід до підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме: допитом свідка ОСОБА_9 , оглядом речей і документів мобільного телефону свідка ОСОБА_9 , оглядом речей мобільного телефону свідка ОСОБА_10 , наказом про призначення на посаду ОСОБА_8 , виявленими речами і грошовими коштами під час особистого обшуку ОСОБА_8 під час його затримання, іншими матеріалами досудового розслідування в сукупності.

Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до санкції ч. 3 ст. 369-2 КК України позбавлення волі на строк до 8-ми років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування підозрюваного від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 характеризується у суспільстві, за місцем роботи позитивно та зразково, зареєстрований та проживає зі своїми батьками, посилено доглядає за своїм батьком, який є інвалідом 2 групи і потребує стороннього догляду, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючого ризику.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що, ОСОБА_8 потребує довготривалого лікування зубів, регулярних візитів до стоматолога задля покращення стану здоров`я, оскільки має загострення старих хвороб, однак через перебування під цілодобовим домашнім арештом він позбавлений можливості вилікуватися, що може призвести до тяжких наслідків та більших загострень, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки знаходження під домашнім арештом не позбавляє підозрюваного права відвідувати стоматолога, а захисником не додано до апеляційної скарги доказів того, що підозрюваному було відмовлено у наданні такої можливості.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 у кримінальному провадженні №0000025 від 19.01.2023, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4