УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні №0000492 внесеному до ЄРДР 20.04.2023,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням, погодженим прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000492 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2023 (матеріали вказаного кримінального провадження виділені з кримінального провадження № 0000323 від 02.06.2022) за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчинені за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

З метою забезпечення кримінального провадження, а також виконання підозрюваним ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, виникла необхідність у застосуванні відносно нього заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків для обрання, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При обґрунтуванні необхідності застосування до ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, орган досудового розслідування враховує, що з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує, у разі визнання вини, розуміючи його невідворотність, він може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, підозрюваний своїми умисними злочинними діями спільно з іншими співучасниками завдавав шкоди іншим особам шляхом збуту психотропної речовини, що обґрунтовує вказаний вище ризик, а також ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином).

З огляду на викладене, підозрюваний також може продовжити вчиняти аналогічні або інші злочини.

Окрім того ОСОБА_4 неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних та інших злочинів, зокрема ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України тощо. Також, ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин будучи судимим Дніпровським районним судом м. Києва від 21.05.2021 за ч. 2 ст. 190 КК України та йому було призначено покарання на строк 2 роки обмеження волі, тому перебуваючи на волі останній може продовжувати вчиняти аналогічні злочини у тому числі проти власності.

Викладене доводить ризик, передбачений, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, з огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставини вбачається, що ОСОБА_4 вчиняючи інкримінований злочин спільно з іншими особами, розуміючи протиправність свої дій вживав заходи щодо унеможливлення його викриття, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів є недоцільним.

Просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» терміном, на 60 (шістдесят) діб, без права внесення застави з огляду на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосовати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000492 від 20.04.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

13.06.2023 вручене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Щодо обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст.ст.8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами та факт вручення підозри ОСОБА_4 дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного та вважати обґрунтованою його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування запобіжного заходу, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Підставою застосування запобіжного заходу також є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності вчинення підозрюваним певних дій.

В клопотанні слідчим та прокурором у судовому засіданні зазначено про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку, це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою №12369 від 26 червня 1991 року по справі «Лтальє проти Франції», п. 51, за скаргою №5522/04 від 20 січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою №38717/04 від 14 жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України» п. 29, 41 за скаргою №37466/04 від 20 травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилались на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєні яких він обвинувачується… Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою».

При вирішенні заявленого клопотання слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, раніше судимий, неодружений, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На переконання слідчого судді, загальної інформації про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення недостатньо для того, аби зробити висновок про те, що така особа буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Існування інших зазначених слідчим у клопотання та прокурором у судовому засіданні ризиків має місце у цьому кримінальному провадженні, однак ступінь їх ймовірності дозволяє слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не доведено обставин, передбачених ч. 3 ст. 194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ч.4 ст.194 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Слідчий суддя звертає увагу, що діяння, що інкриміноване ОСОБА_4 мало місце у липні 2022 року. Прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_4 знаючи про викриття його протиправних дій будь-яким чином перешкоджав або намагався перешкоджати досудовому розслідування.

З урахуванням викладеного, враховуючи надані докази, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за місцем проживання цілодобово.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою; не покидати місце постійного проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 176-179, 181, 183, 184,193,194 196, 205, 309, 395КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання, - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 цілодобово покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою;

- не покидати місце постійного проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 під домашнім арештом визначити строком до 13.08.2023 включно.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на органи Національної поліції за місцем її проживання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 19.06.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1