Ухвала

іменем України

21 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 761/17614/23

провадження № 51-4945 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного судувід 18 липня 2023 року,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року залишено без задоволенняскаргу адвоката ОСОБА_5 на рішення прокурора Київської міської прокуратури про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК, у кримінальному провадженні №0001275 від 27 листопада 2019 року, у якому ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст.27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК)

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач апеляційного суду на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вищезазначену ухвалу слідчого судді, мотивуючи своє рішення тим, що така ухвала слідчого судді, відповідно до положень ст. 309 КПК, окремому оскарженню не підлягає.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 порушує питання про скасування ухвали Київського апеляційного судувід 18 липня 2023 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що:

- на момент подання апеляційної скарги сторона захисту не була ознайомлена зі змістом та мотивами ухвали слідчого судді, оскільки її повний текст не був виготовлений. При цьому в апеляційній скарзі захисник зазначав, що до початку апеляційного розгляду та після отримання повного тексту ухвали слідчого судді він буде подавати доповнення до апеляційної скарги. Однак суддя Київського апеляційного суду, не очікуючи подання стороною захисту таких доповнень, обмежившись оцінкою змісту апеляційної скарги захисника та змісту вступної і резолютивної частин ухвали дійшов, на переконання захисника, передчасних висновків про те, що в апеляційній скарзі не зазанчено підстав для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді у межах регламентованих КПК процедур, визначених постановою ОП ККС ВС від 31 травня 2021 року (справа №646/3986/19), а також про те, що ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, чим позбавив скаржника права на доповнення апеляційної скарги з урахуванням висновків, наведених у постанові ВП ВС від 23 травня 2018 року (справа №243/6674/17) та постанові ОП ККС ВС від 31 травня 2021 року (справа №646/3986/19), та порушив гарантовані Конституцією України та КПК право на судовий захист (доступ до правосуддя), право на оскарження судового рішення;

- оскаржуваною ухвалою, на думку захисника, погіршено становище підозрюваного, оскільки, невдаючись до оцінки повного тексту ухвали слідчого судді та позбавивши скаржника права на доповнення апеляційної скарги, суддя суду апеляційної інстанції не міг встановити, чи підлягає апеляційному оскарженню така ухвала слідчого судді;

- без повного тексту ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції не міг знати про те, що цим рішенням надано оцінку та вирішено скаргу захисника тільки в частині оскарження постанови прокурора, але не надано оцінки та не вирішено скаргу в частині дій та бездіяльності прокурора. Тому в даному випадку в частині, що стосується скарги на дії та бездіяльність прокурора, на думку захисника, ухвала слідчого судді є такою, що ухвалена поза межами процедури, передбаченої КПК та може бути оскаржена в апеляційному порядку;

- оскаржуваною ухвалою скаржника не було допущено до участі в справі в суді апеляційної інстанції, не забезпечено право скаржника подати доповнення до апеляційної скарги після та на підставі повного тексту ухвали слідчого судді, що потягло за собою позбавлення (обмеження) права сторони захисту на судовий захист.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Разом з тим, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачене п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, стосується гарантованого права на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті. Зазначений конституційний припис надає законодавцю певну свободу розсуду: або передбачити можливість апеляційного оскарження будь-якого рішення, що його ухвалює суд у процесі розгляду справи, але не вирішує її по суті, або встановити обмеження чи заборону на оскарження в апеляційному порядку окремих процесуальних судових рішень, якими справа не вирішується по суті (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).

За таких обставин наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК.

Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений КПК.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 13 липня 2023 року, захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій, посилаючись на положення ч. 1 ст. 303 КПК, просив визнати незаконним рішення прокурора відділу Київської міської прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання № 08/05-1 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 та зобов`язати прокурора відділу Київської міської прокуратури розглянути це клопотання захисника, подане в порядку ст. 220 КПК, і зобов`язати прокурора відділу Київської міської прокуратури звернутись у встановленому законом порядку до компетентних органів Сполучених Штатів Америки із запитом про міжнародну правову допомогу з метою проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

Слідчий суддя відмовив у задоволені вищезазначеної скарги захисника, оскільки дійшов висновку про те, що прокурор під час розгляду клопотання адвоката ОСОБА_5 , дотримався вимог статей 110, 220 КПК, виніс законну і вмотивовану постанову за результатами розгляду такого клопотання, а доводи скаржника щодо необґрунтованості постанови прокурора, фактично зводяться до незгоди із процесуальним рішенням прокурора.

Відтак, слідчий суддя постановив рішення в межах своєї компетенції, яке неперешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Частиною 2 ст. 309 КПК передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

З огляду на зазначене ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотань захисника, в розумінні положень статей 307, 309 КПК, до переліку ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, не входить.

Суддя суду апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу захисника на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, зазначив, що кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про залишення без задоволення скарги на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК.

Крім того, суддя суду апеляційної інстанції дійшов висновку, що в апеляційній скарзі захисника не зазначено підстав для апеляційного оскарження ухвал слідчих суддів, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, визначених постановою ОП ККС ВС від 31 травня 2021 року у справі №646/3986/19.

Таке рішення судді суду апеляційної інстанції є обґрунтованим та відповідає положенням КПК.

Водночас, долучаючи до касаційної скарги повний текст ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року та посилаючись у касаційній скарзі на те, що суддя суду апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог КПК, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за відсутності повного тексту вищезазначеної ухвали, захисник не зазначає, які саме дані, що містяться у повному тексті ухвали, є такими, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та давали б підстави судді суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження.

Посилаючись у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не міг знати про те, що ухвалою слідчого судді надано оцінку та вирішено скаргу адвоката ОСОБА_5 тільки в частині оскарження постанови прокурора, проте не надано оцінки та не вирішено скаргу в частині дій та бездіяльності прокурора, захисник також не зазначає обґрунтувань того, яким чином наведене вплинуло на законність оскаржуваного ним судового рішення, з огляду на те, що зі змісту ч. 2 ст. 309 КПК убачається, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого суддіпро повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Необґрунтованими є і посилання у касаційній скарзі захисника на правові висновки, що містяться у постанові ВП ВС від 23 травня 2018 року (справа №243/6674/17)та постанові ОП ККС ВС від 31 травня 2021року (справа №646/3986/19), оскільки у наведених постановах вирішувалося питання про право на апеляційне оскарження рішень слідчого судді, які не передбачені КПК.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Прохання захисника у скарзі про розгляд касаційної скарги з участю сторони захисту може бути вирішено судом касаційної інстанції лише у разі відкриття касаційного провадження за скаргою та під час призначення кримінального провадження до касаційного розгляду. У даному провадженні Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження за скаргою.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3