Справа № 462/1250/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/435/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених

адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 296 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком три роки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено цивільний позов та питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , 22 січня 2017 року об 11 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в групі осіб з ОСОБА_9 , у громадському місці поблизу магазину «Продукти», що за адресою: м. Львів, вул. Д.Яворницького, 9а, на ґрунті виниклого конфлікту між потерпілим ОСОБА_13 та потерпілою ОСОБА_14 , тривалістю близько 15 хв., ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності та добропорядності, умисно, грубо порушив громадський порядок та спокій громадян з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб, зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, протиставленням себе іншим громадянам, що виражалось у тривалому зневажливому ставленні (образах) до потерпілих, інших громадян, чинячи при цьому опір ОСОБА_15 , який припиняв вищевказані хуліганські дії.

Також, обвинувачений ОСОБА_9 , 22 січня 2017 року об 11 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в групі осіб з ОСОБА_8 , у громадському місці поблизу магазину «Продукти», що за адресою: м. Львів, вул. Д.Яворницького, 9а, на ґрунті виниклого конфлікту між потерпілим ОСОБА_13 та потерпілою ОСОБА_14 , тривалістю близько 15 хв., ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності та добропорядності, умисно, грубо порушив громадський порядок та спокій громадян з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, протиставленням себе іншим громадянам, що виражалось у тривалому зневажливому ставленні (образах) до потерпілих, інших громадян, а також у безпричинному нанесені умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , які за ступенем тяжкості згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №28/17 від 03 лютого 2017 року відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та додаткового висновку експерта судово-медичної експертизи №66/17 від 09 березня 2017 року відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що з показань потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і свідка ОСОБА_15 вбачається, що учасники конфлікту вважали, що за допомогою предмета схожого на ніж під час вчинення хуліганських дій ОСОБА_8 створював реальну загрозу для життя і здоров`я громадян.

Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_15 намалював ескіз ножа, на якому детально зобразив предмет, який використовував ОСОБА_16 .

На думку апелянта показання потерпілих та свідків є послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і узгоджуються між собою та з іншими доказами, підстав не довіряти їм в ході судового розгляду не встановлено, як не встановлено мотивів для обмови обвинувачених.

Також акцентує, що суд першої інстанції не повністю врахував і не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення при обранні необхідного і достатнього покарання для обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , зокрема, поза увагу залишилось те, що кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, із застосуванням насильства до потерпілого, погрозою застосування ножа. В подальшому, обвинувачені агресивно реагували на намагання працівників поліції припинити у законний спосіб їх протиправні дії, що, на думку апелянта, свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Наголошує, що висновок суду про застосування положень ст. 75 КК України є невмотивованим і суперечить встановленим під час судового розгляду даним про особу винних та іншим обставинам справи.

Покликається на те, що в ході судового розгляду кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неодноразово ухилялись від явки до суду, не вживали заходів для відшкодування завданої потерпілим шкоди і не попросили у потерпілих вибачення.

Вважає, що зверхня поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 під час його допиту в ході судового розгляду із використанням в присутності учасників процесу грубої, нецензурної лексики, агресії, лише додатково свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, а також про те, що розкаяння не відбулось.

Зазначає, що з огляду на санкцію ст. 296 КК України судом першої інстанції призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_9 винуватим за ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та виступи їх захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор не погоджується із перекваліфікацією судом дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.4 на ч.3 ст. 296 КК України і з мірою призначеного покарання та звільненням обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від відбування такого з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були дотримані.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Так, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст. 296 КК України, тобто як хуліганство, вчинене групою осіб із застосуванням холодної зброї, спеціально пристосованої або заздалегідь заготовленої для нанесення тілесних ушкоджень.

Таке обвинувачення ґрунтується на показаннях потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також свідка ОСОБА_15 , які стверджують, що під час події злочину бачили в руках ОСОБА_8 предмет схожий на ніж, який він погрожував застосувати. Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження на а.с. 42, міститься ескіз ножа, зробленого за описом свідка ОСОБА_15 .

В свою чергу, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 частково визнали обставини конфлікту, заперечивши щодо наявності ножа і погроз його застосування.

На переконання колегії суддів, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази, не містять жодних даних, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно мав предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ніж.

Зокрема, як зазначено у вироку, з чим погоджується і колегія суддів, вказана кваліфікуюча ознака не підтверджена жодними належними та допустимими доказами і спростовується протоколами затримання від 22 січня 2017 року, які містять перелік речей і документів, що були виявлені та вилучені в ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , та в яких відсутні будь-які згадки про ніж (а.с. 67-70, а.с. 79-82 к.п.).

Окрім цього, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 повідомили, що не бачили в обвинувачених жодного предмета схожого на ніж, хоча при їх затриманні проводився поверхневий огляд.

Також, в ході судового розгляду в суді першої інстанції встановлено і підтверджено потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , вищезазначеними свідками та обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що останні затримані одразу після вчинення злочину, на невеликій відстані від місця скоєння хуліганських дій, однак при цьому, не було виявлено предмету схожого на ніж.

Наведене стверджується і рапортом старшого працівника поліції Залізничного ВП майора поліції ОСОБА_22 від 22 січня 2017 року, який вказав, що під час огляду території у м. Львові на вул. Яворницького, 9, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , - ножа виявлено не було (а.с.19 к.п.).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ескіз ножа та показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і свідка ОСОБА_15 не можуть бути прийняті судом, оскільки сторона обвинувачення не надала інших належних та допустимих доказів, які доводили б, що обвинувачений ОСОБА_8 мав предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, - ніж.

Отже, колегія суддів вважає, що судом вірно перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні з ч.4 на ч.3 ст. 296 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, які обвинувачений не заперечив і під час апеляційного розгляду, та обґрунтовано наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.

Окрім цього, щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості, його наслідки, обставини та мотиви скоєння злочину, особу обвинуваченого, який на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є нетяжким злочином, його наслідки, обставини та мотиви скоєння злочину, особу обвинуваченого, який на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, під час апеляційного розгляду, захисником обвинуваченого ОСОБА_9 надано довідку та характеристику про те, що останній з 2019 року по теперішній час працює у ТзОВ «Українська продовольча компанія 2016», де характеризується виключно позитивно; копію фіскального чека про часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди.

Відтак, з огляду на відсутність прямої заборони закону та з врахуванням дискреційних повноважень суду, а також обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування положень ст. 75 КК України не спростовують викладених у вироку висновків суду про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, застосування відносно обвинувачених інституту, так званого умовного звільнення, не суперечить загальним засадам призначення покарання і забезпечить досягнення його мети та в даному конкретному випадку, слугує шансом для ОСОБА_8 і ОСОБА_9 реабілітуватись перед суспільством в умовах здійснення контролю за їх поведінкою.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2023 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4