ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000133 від 09.03.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, не працюючої, не одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 02.02.2022 року Суворовським районним судом за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2022 року, призначено покарання у виді 30 годин громадських робіт;

- 27.03.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 1 рік 3 дні;

- 26.05.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

08.03.2023 року приблизно о 17 год. ОСОБА_6 перебувала в автомобілі «Geely CK-2» державний номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_5 , який на її прохання підвозив з вул. Паркової в м. Одесі та зупинився біля будинку №22 по вул. Ніжинській в м. Одесі. Перебуваючи у зазначеному автомобілі, ОСОБА_6 діючи з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, повторно, вирішила заволоділи наявними грошовими коштами та мобільним телефоном ОСОБА_5 . Діючи з вказаною метою ОСОБА_6 попросила у ОСОБА_5 під надуманим приводом наявні у нього 700 гривень в борг, а для заволодіння його мобільним телефоном попросила у нього належний йому мобільний телефон під надуманим приводом подзвонити своїм знайомим.

При цьому ОСОБА_6 було достовірно відомо, що на території України впроваджено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє до наявного часу.

В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_6 заволоділа грошима ОСОБА_5 в сумі 700 гривень та отримала доступ до належного йому мобільному телефону ZTE A51 в корпусі синього кольору ІМЕЙ: 1- НОМЕР_2 , ІМЕЙ:2- НОМЕР_3 вартістю 2000 гривень. Далі, з метою утримання зазначеного майна при собі вийшла з машини під виглядом здійснення телефонного виклику своїм друзям, а на справді намагаючись зникнути з поля зору потерпілого з зазначеним належним йому майном яке перебувало у неї. Оскільки потерпілий помітив підозрілу поведінку ОСОБА_6 , яка почала віддалятись від нього, ОСОБА_5 вийшов з припаркованого автомобілю та направився до ОСОБА_6 з метою недопущення заволодіння його майном.

Зрозумівши, що її наміри щодо заволодіння грошима та телефоном стали зрозумілі їх власнику ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з метою утримання зазначеного майна при собі та перешкоджанні потерпілому в поверненні належному йому майна, діючи відкрито для потерпілого, підійшла до ОСОБА_8 , яка здійснювала роздрібну торгівлю біля будинку АДРЕСА_2 та повідомила, що начебто ОСОБА_5 намагається її зґвалтувати. В цей час ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_6 та почав вимагати повернення належного йому мобільного телефону та грошей, які вже були в розпорядженні ОСОБА_6 . Однак в зазначену суперечку вступилась ОСОБА_8 , яка будучи введеною в оману ОСОБА_6 , вирішила за неї заступитись внаслідок чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виникла суперечка під час якої ОСОБА_9 заперечила факт заволодіння мобільним телефоном та грошима потерпілого, відкрито утримуючи таким чином зазначене чуже майно при собі.

Зрозумівши, що не зможе шляхом переговорів повернути належний йому мобільний телефон та грошові кошти, ОСОБА_5 почав просити пересічних громадян викликати поліцію у той час як ОСОБА_6 , користуючись тим, що потерпілий відволікся, покинула місце заволодіння зазначеним мобільним телефоном та грошима, завдавши потерпілому ОСОБА_5 загальний матеріальний збиток на загальну суму 2700 гривень та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винною в скоєнні інкримінованого їй злочину не визнала, пояснивши суду, що на її переконання вона вчинила відносно потерпілого шахрайство, а не грабіж. При цьому, обвинувачена дала суду покази про те, що вона дійсно, будучи обізнаною про оголошений в Україні воєнний стан та те, що він діє на момент вчинення злочину, 08.03.2023 року в час, який вказаний в обвинувальному акті, вона замовила таксі, приїхав потерпілий та доставив на її прохання на вул. Ніжинську біля будинку 22. Вона вирішила заволодіти майном потерпілого, тому запропонувала водієві інтимні послуги, взяла у нього 700 гривень і телефон під приводом зателефонувати знайомим. Від початку вона не збиралась надавати потерпілому інтимні послуги, тому, послала його в магазин купити контрацептиви, він пішов, але повернувся і сказав, що не знайшов, вона сказала, щоб він йшов до іншого магазину і, коли потерпілий зник з поля її зорі, вона трохи почекала, перейшла дорогу, побачила не знайомих їй жінок, які святкували 8 березня, підійшла до них та одній з них розповіла, що взяла у водія таксі гроші та телефон, запропонувавши взамін інтимні послуги, які не збирається надавати, але й не збирається повертати його майно. Тоді ця жінка не очікувано для неї встала та стала кричати на потерпілого, що той нібито хоче зґвалтувати Желіховську і, коли він сказав, що вона викрала телефон, ОСОБА_10 збрехала свідку та сказала, що не знає про що йде мова. Зазначила, що не втікала від нього та хотіла «розвести» на гроші - 700 гривень, запропонувавши інтимні послуги, телефон взяла щоб подзвонити. Умисел на заволодіння телефоном у неї виник раптово, коли вона його отримала в руки від потерпілого.

Незважаючи на не визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини в пред`явленому їй обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, її вина у вищезазначеному протиправному діянні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджені судом.

Так, потерпілий ОСОБА_5 дав показання про те, що в зазначені в обвинувальному акті часу, даті та місці, він підвозив обвинувачену, яка сиділа на передньому сидінні та попросила гроші 700 гривень, начебто їй потрібна була готівка аргументувавши тим, що вдома залишила банківську картку та телефон, тому не може зняти через банкомат та пообіцяла перевести на карту гроші, він надав їй гроші. Далі, вона попросила у нього зателефонувати знайомому, він дав їй свій телефон. Ніяких послуг в обмін не пропонувала. Ніякої користі або вигоди від передачі телефону обвинуваченій він не очікував, передав лише для того щоб вона здійснила дзвінок, а гроші поверне. На той час він її підвіз та вона десь пішла телефонувати, поки він брав каву та не побачив її одразу, вона зникла з поля його зору. Він став її шукати і, згодом побачив обвинувачену біля жінки через дорогу. Він підійшов до них та став говорити, що обвинувачена викрала його телефон, але ця жінка почала кричати на нього, що начебто він хоче зґвалтувати обвинувачену. Він сказав, що обвинувачена викрала його телефон, жінка запитала обвинувачену чи знає вона про який телефон йде мова, та відповіла, що не знає. Після того, що трапилось, він викликав поліцію та поліція вже повернула телефон, в якому вже були фото Желіховської, її контакти, а його всі файли видалені з телефону.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала покази суду про те, що того дня, вона святкувала 8 березня з дівчатами по вул. Торгова в м. Одесі. В якісь момент вона побачила обвинувачену та покликала її до себе, святкувати з ними. Обвинувачена їй сказала, що якийсь чоловік хоче її зґвалтувати. Далі, з`явився чоловік, постояв деякий час та також пішов, нічого не запитував. Через півтори години приїхала поліція разом з тим чоловіком та запитували про цю дівчину, чи вкрала вона щось. Разом з цим, свідок на питання суду відповіла, що в той день було свято, яке вона святкувала зі своїми знайомими вживавши алкоголь, отже можливо таке, що вона може на пам`ятати всіх подробиць ситуації, зокрема того, що ОСОБА_10 розповідала їй про телефон, який викрала у потерпілого, що пропонувала йому інтим, а також те, що потерпілий, коди підходив запитував про свій телефон.

Таким чином, вина ОСОБА_6 у скоєнні нею відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, підтверджується показаннями допитаних судом потерпілого ОСОБА_5 , який дав суду показання, що саме ОСОБА_6 під час поїздки на його автомобілі попросила у нього гроші у сумі 700 гривень та телефон під приводом зателефонувати, якими заволоділа і зникла з поля його зору, а коли він виявив її біля свідка ОСОБА_8 та вимагати повернення майна, почала стверджувати, що нічого не брала. Ніякої користі або вигоди від передачі телефону обвинуваченій він не очікував, передав лише для того щоб вона здійснила дзвінок, а гроші поверне.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 , в частині показів останньої, що обвинувачена звернулась до неї по допомогу, стверджуючи, що її домагається потерпілий, а побачивши потерпілого, вона на нього накричала. Через деякий час потерпілий повернувся вже з поліцією у пошуках обвинуваченої та його майна.

Вина ОСОБА_6 підтверджується також показами самої обвинуваченої, даними суду, якими вона підтвердила, що в день, час та місці, що вказані в обвинувальному акті, вона замовила таксі, приїхав потерпілий та доставив на її прохання на АДРЕСА_3 . Запропонувавши водієві інтимні послуги, взяла у нього 700 гривень і телефон під приводом зателефонувати знайомим, а потім стала зникати з його поля зору, пославши його до магазину. Потім, не бажаючи повертати майно потерпілого, вона підійшла до свідка та розповіла про такі обставини, що взяла майно потерпілого, нібито за інтим і не хоче це майно повертати. Тоді свідок стала кричати на потерпілого вигнавши його.

Крім цього вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000133, згідно якого 08.03.2023 року до ЧЧ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 , який просить вжити заходів правового характеру до невстановленої особи жіночої статі, яка 08.03.2023 року о 17:30 год., відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Мейзу» синього кольору з номером телефону НОМЕР_4 , за адресою АДРЕСА_4 , чим завдала матеріального збитку на суму 2300 гривень ОСОБА_5 .

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.03.2023 року від ОСОБА_5 про притягнення до відповідальності малознайомої особи на ім`я « ОСОБА_11 », яка заволоділа мобільним телефоном марки «Мейзу» синього кольору, з номером телефону НОМЕР_4 та грошима 800 гривень 08.03.2023 року у період часу з 17:00 год-17:30 год. на вул. Ніжинська.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2023 року, де потерпілий ОСОБА_5 впізнає особу ОСОБА_6 , яка відкрито викрала його мобільний телефон за адресою: АДРЕСА_3 , а також грошові кошти у сумі 700 гривень.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2023 року, де свідок ОСОБА_8 впізнала особу ОСОБА_6 під №4, як особу, яка 08.03.2023 року приблизно о 17:30 год. підбігла до ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 та плакала і кричала, що її хоче зґвалтувати хлопець, який підійшов та кликав дівчину, говорив, кричав віддати телефон і гроші.

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.03.2023 року ОСОБА_6 , у якої виявлено та вилучено під час обшуку мобільний телефон IMEI НОМЕР_5 , IMEI-2-НОМЕР_3 торгової марки ZTE A51 в корпусі синього кольору.

Протоколом огляду предмета від 09.03.2023 року, а саме мобільного телефону IMEI НОМЕР_5 , IMEI-2- НОМЕР_3 торгової марки ZTE A51 в корпусі синього кольору з фототаблицею до протоколу.

Протоколом огляду предмета від 09.03.2023 року, а саме мобільного телефону IMEI НОМЕР_5 , IMEI-2- НОМЕР_3 торгової марки ZTE A51 в корпусі синього кольору, в ході якого було виявлено сім карту мобільного оператора НОМЕР_4 , який потерпілий ОСОБА_5 впізнав.

Водночас, суд не приймає як докази рапорти поліцейських, надані прокурором в підтвердження вини обвинуваченої у скоєнні інкримінованого їй злочину, оскільки рапорти є внутрішнім документом, яким поліцейський повідомляє свого керівника про певну подію та ці документи не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст. 84 КПК України.

Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_6 вчинила умисне відкрите викрадення чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_5 , повторно, в умовах воєнного стану і, вони є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Досліджені докази спростовують позицію обвинуваченої, що вчинені нею кримінально карані дії не грабіж відносно потерпілого, а звичайне шахрайство, оскільки вона саме шляхом обману заволоділа його майном, яке він передав їй добровільно. Суд розцінює таку позицію обвинуваченої як лінію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення, та яка спростовується вищевказаними дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме тим, що потерпілий ОСОБА_5 передавши їй своє майно ніякої вигоди від цього не очікував, почав шукати ОСОБА_6 , як остання зникла з поля його зору, заволодівши його майном, при цьому виявивши її став вимагати повернення належного майна, а ОСОБА_6 почала робити вид, що не знає про який телефон йде мова та більш того, скориставшись допомогою інших осіб, ввівши їх в оману, уникнула повернення майна потерпілому, зникнувши з місця скоєння злочину.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину доведена повністю та дії ОСОБА_6 кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Сукупність наведених у вироку доказів по справі, спростовує доводи обвинуваченої та її захисника про недоведеність її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 , підпадають під ознаки ст.190 КК України, суд визнає неспроможними, з огляду на таке.

Виходячи з положень статті 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчиняється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (ст. 190 КК України).

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося відкрито, то склад шахрайства відсутній, і такі дії необхідно кваліфікувати як грабіж.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 перебувала в автомобілі ОСОБА_5 , під надуманим приводом попросила у нього 700 гривень в борг, а для заволодіння його мобільним телефоном використала надуманий привід подзвонити, після отримання зазначеного майна, вийшла з машини під виглядом здійснення телефонного виклику своїм друзям, а на справді стала вчиняти дії, щоб зникнути з поля зору потерпілого з належним йому майном, яке перебувало вже в її розпорядженні.

Потерпілий в свою чергу зрозумів наміри обвинуваченої заволодіти майном, став її відшукувати та виявивши її біля свідка ОСОБА_8 , висунув вимогу повернути телефон та гроші. Обвинувачена ж не маючи наміру повертати майно потерпілому, звернулась за допомогою до ОСОБА_8 та розповіла вигаданий привід нібито намагання її зґвалтування потерпілим, внаслідок чого між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_5 виникла суперечка. Обвинувачена в цей час утримувала зазначене майно при собі, розпоряджуючись ним, зокрема користуючись телефоном у власних цілях на власний розсуд (видалення даних потерпілого та введення своїх) та повернула лише після вилучення поліцією.

Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що після того як передав телефон та гроші ОСОБА_6 , не очікував від цього бідь-якої вигоди для себе, а вона зникла з поля його зору, шукав її та знайшовши вимагав повернути його майно, однак та скориставшись тим, що свідок ОСОБА_8 повірила їй та стала захищати, майно не повернула. Лише в подальшому, на вимогу правоохоронців в неї виявили та вилучили належне ОСОБА_5 майно.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_5 добровільно передав обвинуваченій ОСОБА_12 мобільний телефон та гроші, не спростовують висновків про винуватість обвинуваченої у скоєнні інкримінованого злочину, оскільки обман потерпілого у даному конкретному випадку був лише способом доступу до його майна. Обман обвинуваченою потерпілого ОСОБА_5 про прохання надання мобільного телефону з метою зателефонувати друзям для повернення грошей, якими вона заволоділа у сумі 700 гривень під приводом повернення, фактично був лише допоміжним етапом для заволодіння мобільним телефоном та грошима, і використовувався обвинуваченою для досягнення іншої мети, а саме полегшення доступу до вказаного телефону та грошей, та безпосередньо не обумовлював перехід телефону до неї, а тому не може визнаватися способом вчинення шахрайства.

Крім того, потерпілий ОСОБА_5 сприймав обвинувачену, як особу, яка дійсно забула вдома телефон та гроші та яка має намір розрахуватись з ним за послуги таксі, однак для цього їй необхідно подзвонити друзям, тому кошти і телефон вона поверне, а обвинувачена розраховувала саме на таке сприйняття потерпілим події, а саме що її дії на момент отримання телефону та грошей під надуманим приводом не будуть сприйматися потерпілим як протиправні.

В даному випадку зловживання довірою потерпілим ОСОБА_5 було викрито до того, як обвинувачена залишила місце вчинення злочину, потерпілий намагався зупинити протиправні дії обвинуваченої, шукав ОСОБА_6 , в руках якої був його телефон та гроші, вимагав повернути майно, але обвинувачена на вимоги потерпілого не реагувала, більш того, повідомила неправдиві обставини свідку ОСОБА_8 для того, щоб остання допомогла їй, та обвинувачена продовжила утримувати майно потерпілого, лише в подальшому ОСОБА_6 було затримано працівниками поліції.

Вказані обставини безумовно вказують на те, що обвинувачена після того як її обман під приводом здійснення телефонного дзвінка друзям для повернення коштів, які обвинувачена попередньо попросила у потерпілого у борг, було викрито, продовжила здійснювати дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, і ці дії полягали саме у відкритому викраденні чужого майна, факт якого усвідомлювали як сама обвинувачена, так і потерпілий.

Суд вважає, що ключовою обставиною в цій справі є те, що у даному випадку заволодіння мобільним телефоном та грошима потерпілого відбувається головним чином не в результаті застосування обману (зловживання довірою), а внаслідок саме відкритого викрадення майна, адже на вимогу потерпілого повернути телефон та гроші, обвинувачена отримавши телефон та гроші, відкрито його викрала та втекла, і саме ці дії свідчать про закінчений склад злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Крім того, суд вважає, що саме як грабіж, а не як шахрайство, повинні розцінюватись випадки, коли обвинувачена просять у потерпілого мобільний телефон для короткочасного користування та гроші у борг, а потім втікає майном. Також суд звертає увагу на відсутність у даному випадку притаманних складу злочину «шахрайство»: 1) передачі обвинуваченим правомочності на розпорядження річчю, належної потерпілій; 2) впевненості останньої у вигідності чи обов`язковості передачі майна.

У випадках коли обман (зловживання довірою) використовується обвинуваченим для полегшення доступу до чужого майна, в ході вилучення якого його дії викриваються власником, але продовжуються, вчинене має кваліфікуватись не як шахрайство, а як грабіж.

Оскільки обвинувачена звернулась до потерпілого щодо надання їй мобільного телефону для тимчасового користування та гроші у борг, а потім зникла з цим телефоном та грошима, вчинене утворює склад злочину грабіж.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбулося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.01.2022 року (справа №583/5308/19) якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбулося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній.

Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчинені нею злочину, та, діючи згідно ст.337 КПК в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, кваліфікує її дії за ч. 4 ст.186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_6 вчинила умисний корисливий злочин проти власності, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_6 громадянка України, не працююча, ніде не навчається, має постійне місце проживання, раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, відомості щодо перебування на обліку психіатра або нарколога відсутні.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченої, тяжкість скоєного нею злочину, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_6 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 покарання пов`язане з позбавленням волі.

До такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачена ОСОБА_6 будучи судимою за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, які вчиняла з певною систематичністю, які схожі за обраним методом та способом вчинення, демонструвавши, що вчинене є пропрацьовании та неоднократно повторюваним, висновків для себе не зробила, протиправну діяльність не припинила, що свідчить про її стійке небажання стати на шлях виправлення, відчуття безкарності за вчинене та схильність до вчинення злочинів. Тому, з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченій ОСОБА_6 необхідно для її виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі. Визначаючи строк такого виду покарання, суд враховує відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілого до обвинуваченої, її достатньо молодий вік, те, що вона, за її твердженням проживала тільки з матір`ю та виховувалась у неповній сім`ї, оскільки батько їх покинув коли їй було три роки, те, що вона не заперечувала обставини вчиненого злочину, не погоджуючись лише з кваліфікацією її дій, тому призначає строк покарання винній ОСОБА_6 в мінімальних межах такого строку визначеного санкцією частини статті, за якою вона визнається винуватою.

Остаточне покарання за цим вироком суд визначає у відповідності з вимогами ч.4 ст.70 КК України, за принципом часткового складання покарань, а саме: винній ОСОБА_6 , що не відбула призначеного покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2023 року, з невідбутих нею п`яти років одного місяця позбавлення волі, слід частково приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, один місяць позбавлення волі. При цьому, призначаючи таким чином покарання винній суд керується висновком Об`єднаної палати КС ВС від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) відповідно до якого, при призначенні остаточного покарання суду слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

В даному випадку, за переконанням суду, таке покарання та принцип його призначення повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки і не становитиме для неї особистого надмірного тягаря, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винній.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд визнає неспроможними доводи захисника про наявність можливості призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.69 КК України.

Судом також встановлено, що у даному кримінальному провадженні обвинувачена ОСОБА_6 затримана 09 березня 2023 року та перебуває під вартою у зв`язку із застосуванням до неї ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченій ОСОБА_6 слід зарахувати строк її попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_6 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази, визнані такими постановами старшого слідчого СВ відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 : мобільний телефон ZTE A51 в корпусі синього кольору IMEI НОМЕР_5 , IMEI-2- НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання законному володільцю, слід залишити у останнього.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375 КПК, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити їй покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В силу ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, приєднати частково 1 (один) місяць позбавлення волі з невідбутого нею покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, та остаточно ОСОБА_6 до відбування призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_6 рахувати з моменту її фактичного затримання, тобто з 09 березня 2023 року.

Зарахувати в строк призначеного ОСОБА_6 покарання, строк її попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, в період з 09 березня 2023 року до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченої ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон ZTE A51в корпусі синього кольору IMEI НОМЕР_5 , IMEI-2- НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання законному володільцю, - залишити у останнього.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

22.06.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/5875/23

Номер провадження № 1-кп/522/1755/23

Головуючий суддя - ОСОБА_1