Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

26 травня 2023 року смт. Покотилівка

Справа № 619/3977/17

Провадження № 1-кп/635/143/2023

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

Харківський районний суду Харківської області розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, за обвинуваченням

ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України та

ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 27 частиною 3 статті 146, частинами 2, 3 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного суду від 16.02.2023 року з Полтавського районного суду Полтавської області були передані на розгляд до Харківського районного суду Харківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002557 за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 27 частиною 3 статті 146, частинами 2, 3 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дане кримінальне провадження 10.03.2023 року передано головуючому судді - ОСОБА_1 , склад колегії суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2023 року вказане кримінальне провадження було призначене у підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що відносно обвинувачених ОСОБА_10 наявне обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.146, ч.2 ст.27 ч.4 ст.187, п.п.3, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.27 ч.3 ст.146, ч.ч.2, 3 ст.27 ч.4 ст.187, п.п.3, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року

стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 21 травня 2023 року включно.

Вказала на доцільність продовження відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою у зв`язку з тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частиною першою статті 177 КПК України, що були підставами для застосування стосовно обвинувачених запобіжного заходу продовжують існувати по теперішній час, вони не зменшилися та виправдовують необхідність застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені підстави свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосувавши до вказаних осіб більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_6 проти задоволенні клопотання прокурора заперечувала, просила відмовити в його задоволенні та обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначила, що клопотання прокурора недостатньо обґрунтоване та ґрунтується лише на припущеннях, підзахисний має міцні соціальні зв`язки, а ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частиною першою статті 177 КПК України прокурором не доведені. Аналогічні доводи та заперечення були надані суду обвинуваченим ОСОБА_10 у письмовому клопотанні разом з додатками, які були долучені до матеріалів справи.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_7 проти продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 заперечували наголосили, що зазначені прокурором ризики не існують та не доведені, зокрема щодо будь-якого впливу на свідків, можливості переховування. Наголосили, що існують міцні соціальні зв`язки, а вина у вчиненні, кримінальних правопорушень, які ставлять йому у провину на сьогодні не доведена. Просили у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити у повному обсязі.

Представник потеплілої - адвокат ОСОБА_8 підтримала думку прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та просила його задовольнити.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Колегія суддів, вислухавши думки учасників судового засідання з приводу доцільності продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , прийшла до наступних висновків.

Так, відповідно до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення(ч.3 ст.331 КПК України).

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно вимог статті 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, досліджуючи питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 06 липня 2017 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 21 травня 2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 06 липня 2017 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 днів, тобто до 01 вересня 2017 року. В подальшому обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід було який неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 21 травня 2023 року включно.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 закінчується 21 травня 2023 року включно.

При судовому розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на наведене, суд вважає, що обґрунтованість підозри була врахована саме слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення з огляду на стадію цього кримінального провадження(у даному складі суду проводиться підготовче судове засідання та здійснюється підготовка до судового розгляду) наразі не вирішується, оскільки докази, які на думку сторони обвинувачення його підтверджують, підлягають дослідженню в порядку глави 4 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання обґрунтованості чи необґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

У зв`язку з цим, аргументи сторони захисту - адвоката ОСОБА_7 , щодо не доведеності вини ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, які ставлять йому у провину, суд до уваги не приймає.

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

З огляду на вищенаведене, суд надаватиме оцінку винятково питанню існування та зміни заявлених прокурором ризиків, які у своїй сукупності можуть слугувати підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 встановлено ухвалою суду до 21 травня 2023 року включно.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Так, суд враховує, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються в викраденні ОСОБА_11 , вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, нападі на потерпілого ОСОБА_11 з метою заволодіння його майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві ОСОБА_11 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті викраденої людини, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, що відповідно до положень статті 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, а відтак є підстави вважати, що вони можуть перешкоджати встановленню істини у справі та переховуватися від органів досудового розслідування або суду у зв`язку з невідворотністю можливого призначення їм покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 лишня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також суд приймає до уваги, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, раніше не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має двох неповнолітніх дітей.

Та особу обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, який раніше судимий 11 липня 2011 року Київським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.121, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 9 місяців, та був умовно-достроково звільнений від відбування призначеного покарання 21.10.2014 на невідбутий строк 11 місяців 1 день, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Наявність судимості у обвинуваченого ОСОБА_9 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України в даному випадку, суд розцінює, як одну з підстав для обґрунтування того, що він може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З огляду на конкретні обставини справи та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, зокрема, обвинувачується ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , суд дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що може виключати наявність ризику переховування від суду.

У даному випадку, суд погоджується, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від суду.

Зважаючи на те, що судовий розгляд тільки розпочався, обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких зазначені певні анкетні відомості про свідків, перебуваючи на волі, останні будуть мати можливість здійснити незаконний вплив на вказаних свідків, застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь, чим перешкоджатимуть встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Суд зазначає, що судовий розгляд даного кримінального провадження лише тільки розпочався. Свідки судом ще не допитані, а вплив на свідків можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та обвинувачених та дослідження їх судом.

Вказане дає обґрунтовані підстави для висновку, що заявлений прокурором ризик не зменшився та продовжує існувати.

В даному випадку суд погоджується, що існує ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд також погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме враховуючи конкретні обставини скоєння вказаних злочинів, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 можуть продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про їх соціальну небезпечність та може об`єктивно загрожувати життю чи здоров`ю осіб та унеможливлює перебування обвинувачених на даний час у суспільстві.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є обґрунтованими.

Ураховуючи наведене, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що з моменту взяття обвинувачених під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

На думку суду, наразі існують підстави для продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу, оскільки підстави, які були на час обрання та продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_10 було надане письмове клопотання разом з додатками щодо скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну його на цілодобовий домашній арешт. З наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 . З довідки ДУ «Харківський слідчий ізолятор» №12/3-1456/бр від 11.05.2023 року, вбачається, що відповідно до облікової картки видачі посилок(передач) і бандеролей на ім`я ОСОБА_10 надійшли дві передачі: 04.01.2023 року від ОСОБА_14 та 21.02.2023 року від ОСОБА_14 . Також з довідки ДУ «Харківський слідчий ізолятор» №12/3-543/бр від 20.10.2022 року вбачається, що протягом 2017-2022 років отримував від рідних передачі.

Ураховуючи наведене вище, суд вважає не доведеним посилання прокурора, на відсутність міцних соціальних зав`язків у обвинуваченого ОСОБА_10 та не приймає цей аргумент до уваги, але разом з тим вказані обставини у своїй сукупності недостатні для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Об`єктивних даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Будь-яких доказів, які б свідчили про існування об`єктивних даних щодо можливості застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів, суду обвинуваченими та їх захисниками не надано.

Колегія суддів звертає увагу учасників судового розгляду, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд зазначає, що наразі саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає особі обвинувачених та встановленим обставинам - наявності ризиків, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки, а тримання під вартою є виправданим.

На підставі вищевикладеного, суд, перевіривши обґрунтованість та доцільність застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , пов`язаного з обмеженням їх прав на свободу та особисту недоторканість, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті його застосування, є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені статтею 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 197, 314, 315, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів - до 14 липня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, частинами 2, 3 статті 27 частиною 3 статті 146, частинами 2, 3 статті 27 частиною 4 статті 187, пунктами 3, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів - до 14 липня 2023 року включно.

Строк дії ухвали визначити шістдесят днів, тобто до 14 липня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той саме строк, але з моменту вручення їм копії ухвали суду.

Повний текст ухвали оголошений учасникам судового провадження 17 травня 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_15

Судді ОСОБА_16

ОСОБА_17