Справа № 635/4243/23
Провадження № 1-кп/635/329/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року сел.Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000625 від 04.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації в період воєнного стану, перебуваючи на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, без поважних причин, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст.17,65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127-130,199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 07.11.2022 року самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , що знаходився поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , та до 04.04.2023 року незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 містять склад правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

07 червня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_3 , та прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000625 від 04.04.2023, була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно такої угоди обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_7 .

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття ОСОБА_7 , беззастережне визнання ним своєї винуватості, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відомості щодо особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, спиртними напоями не зловживає, одружений, має на утриманні малолітню дитину, беручи до уваги інтереси суспільства, сторони вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати ст.69 КК України та погодили призначення покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Враховуючи те, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором була досягнута угода про визнання винуватості, суд розглядає дане кримінальне провадження відповідно до положень статей 472-476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання, наслідки укладання угоди йому зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором та призначити узгоджене сторонами покарання.

Крім того, зазначив, що укладання угоди є добровільним, тобто без застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також ОСОБА_4 зазначив, що цілком розуміє свої права та наслідки укладання угоди про визнання винуватості, що передбачені статтею 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході судового засідання.

Захисник в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити дану угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання, зазначив, що йому відомі наслідки укладення та невиконання даної угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому судом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання, а такожнаслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК України судом не встановлено.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Загальною частиною КК України: ступеню тяжкості злочину, який згідно статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів,конкретним обставинам справи, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, а також враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, -щире каяття обвинуваченого, беззастережне визнання ним своєї вини, активне сприяння у розкритті злочину.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вбачає підстави для призначення узгодженого сторонами покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі.

При цьому суд застосовує статтю 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів і на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб..

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Раніше обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174,314,368,370,373,374,468, 469, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 червня 2023 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_3 , та прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу фактичного затримання з 24.05.2023 року.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим, про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1