Справа № 464/1750/23
пр.№ 1-кп/464/312/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000206 від 04.03.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з професійно-технічно освітою, непрацюючого, інваліда 2 групи, що має на утриманні малолітню дитину, раніше судимого, востаннє 28.03.2019 Личаківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу, щодо котрого скеровано 01.08.2022 та 23.02.2023 до Личаківського районного суду м. Львова обвинувальні акти за ч.4 ст. 185 КК України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Львова, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, щодо котрої скеровано 23.02.2023 до Личаківського районного суду м. Львова обвинувальний акт за ч.4 ст. 185 КК України, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого в умовах воєнного стану.

Згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

У зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, указами Президента України воєнний стан продовжувався неодноразово, востаннє Указом Президента України №2738/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 року воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 на строк 90 діб до 19 лютого 2023 року. Та Указом Президента України №58/2023 віл 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Так, незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану ОСОБА_4 за попередньо змовою у групі осіб із ОСОБА_5 , 02.03.2023 близько 23:30 год., перебуваючи біля будинку №15-а на вул. М. Пимоненка у м. Львові, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_7 , попередньо проникнувши в його автомобіль марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований з тильної сторони будинку №15-а по вул. М. Пимоненка у м. Львові, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 за попереднього змовою в групі осіб з ОСОБА_5 з метою вчинення крадіжки чужого майна, будучи об`єднаними спільним умислом на викрадення чужого майна, попередньо розподіливши між собою ролі, діючи повторно, в той час, як ОСОБА_5 спостерігала за особами. котрі могли б бачити їхні злочинні дії, ОСОБА_4 , попередньо візуально підшукавши об`єкт вчинення злочину, шляхом розбиття скла лівої передньої дверки, проник в салон автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності потерпілого ОСОБА_7 , звідки таємно викрали наступні речі: автомагнітолу марки «DECKER MDR-124 ВТ», вартістю 2948 гривень; попільничку з підкурювачем, вартістю 2 000 гривень; санки «Лук і Гек», вартістю 1500 гривень; чоловічу кепку чорного кольору з емблемою «BMW», вартістю 500 гривень; спортивну шапку з написом «ONE». вартістю 500 гривень; чоловічі матерчаті рукавиці, з написом «NB», вартістю 700 гривен; електрощиток марки «ІЕК», вартістю 1 000 гривень; трос сірого кольору в резиновій опльотці, довжиною 25 м., вартістю 250 гривень, на загальну суму 9398 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_8 та в подальшому викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заподіяли матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 9398 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому злочині згідно обставин викладених в обвинувальному акті та суду показав, що з спільно проживає з ОСОБА_5 , з котрою виховують двох дітей, в тому числі його сина. 02.03.2023 близько 23:30 год., вони обоє прогулювалися, та будучи на вул. Пимоненка у м. Львові, побачили автомобіль марки «BMW», що був у розбитому, після ДТП стані, спущені колеса, однак, доступу до салону не було, і в нього виник умисел на вчинення крадіжки з салону автомобіля. Про свій план він повідомив ОСОБА_5 , на що остання погодилася. При цьому він попросив її обійти будинок, та подивитися, чи ніхто не спостерігає, на що ОСОБА_5 погодилася. Повернувшись до нього та повідомивши, що нікого не має, він взяв камінь та розбив ним ліве переднє скло. Коли він перебував у салоні, ОСОБА_11 очікувала ззовні. Він там побачив дитячі санки, котрі передав ОСОБА_5 і вона такі віднесла на дитячий майданчик. Він в цей час, у сумку переклав автомагнітолу, попільничку з підкурювачем, чоловічу кепку чорного кольору, спортивну шапку, чоловічі матерчаті рукавиці, електрощиток, трос. Заволодівши викраденим, він вийшовши із автомобіля, разом із ОСОБА_12 пішли до місця перенесення дитячих санчат, та в подальшому пішли додому. Вдома, санчата залишив у комірці, інші викрадені речі, що знаходилися в сумці, переніс на балкон. Через день, до нього додому прийшли працівники поліції, та повідомили, що їх підозрюють у вчиненні крадіжки. Викрадені речі він повернув поліції, потерпілому разом із ОСОБА_12 відшкодували заподіяні збитки, в тому числі за розбите скло. Він щиро кається у скоєному, розуміє що вчинив кримінальне правопорушення у час коли щодо нього скеровано вже обвинувальний акт до суду за аналогічні правопорушення, однак, так як він є інвалідом, його ніхто не хоче брати на роботу, а їхній сім`ї бракує коштів на виховання дітей. Розуміє, що вчинив неправильно, за такий вчинок йому дуже соромно, просить суворо не карати. Із матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просив суд проводити скорочене судове слідство у справі.

Обвинувачена ОСОБА_5 дала суду наступні визнавальні покази. Підтвердила, що з ОСОБА_4 проживають однією сім`єю близько 6 років, та разом виховують, малолітніх, спільного сина та її дочку. Визнала, що 02.03.2023 близько опівночі вони з чоловіком гуляли, та на вул. Пимоненка у м. Львові, побачили автомобіль марки «BMW», що був дуже побитим. ОСОБА_4 повідомив їй, що з нього можна б було щось викрасти. Після цього він попросив її обійти територію кругом будинку та подивитися чи ніхто не дивиться з будинку. Вона це зробила, оскільки погодилася з останнім вчинити крадіжку. Повернувшись, ОСОБА_4 взяв камінь та розбив вікно та проник в автомобіль. Вказані дії вона усвідомлювала, і повністю підтримувала в той час чоловіка. Переконати не вчиняти злочин не намагалася, оскільки розуміла, що віднайшовши в машині будь-яке мано його можна буде продати. Після проникнення в салон, ОСОБА_4 передав їй санчата, котрі вона перенесла на дитячий майданчик, що неподалік будинку та повернулася назад. В той час, ОСОБА_4 в сумку спакував все інше майно, а саме автомагнітолу, попільничку з підкурювачем, чоловічу кепку чорного кольору, спортивну шапку, чоловічі матерчаті рукавиці, електрощиток, трос. Покинувши автомобіль вона разом з ОСОБА_4 по дорозі додому забрали викрадені санчата, та прийшовши додому заховали викрадене. Через день, до них додому прийшла поліція, після чого вони зізналися у скоєному. Їй щиро соромно за скоєне, вони потерпілому відшкодували усі збитки. Просила суворо не карати, оскільки є матір`ю малолітніх дітей, більше вчиняти злочини не буде. Із матеріалами кримінального провадження ознайомлена, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких її обвинувачено, з якими повністю погоджується та просила суд проводити скорочене судове слідство у справі.

Потерпілий ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні надав розписку про те, що йому матеріальні збитки відшкодовані в повному обсязі, будь-яких претензій майнового чи іншого характеру до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не має (а.с.90)

Потерпілий в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив письмову заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, вважає, що покарання має бути призначене на розсуд суду (а.с.21).

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення скороченого судового слідства підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ними змісту та обставин вчинення інкримінованого злочину, їх добровільності та істинності їхньої позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинувачених. Обвинуваченим роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу, суд бере до уваги покази обвинувачених, вважає їх як належні, допустимі та достовірні, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 у групі із ОСОБА_5 таємного викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого в умовах воєнного стану.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Згідно диспозиції ч.4 ст. 185 КК України, суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності серед іншого за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022. Указом Президента України №58/2023 віл 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.02.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Частиною 2 статті 28 КК України передбачено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 24 Постанови ПВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», що учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Як встановлено в судовому засіданні, спільний злочинний умисел обвинувачених був обумовлений єдиною метою наживи, та корисливим мотивом збагатитися за рахунок чужого майна. Обоє діяли умисно. При цьому, заздалегідь не плануючи вчинення злочину, однак після виявлення автомобіля, тобто перед вчиненням кримінального правопорушення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно узгодили дії задля досягнення злочинного наміру.

Згідно п. 22. Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.200921 Верховний Суд України роз`яснив, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом, в тому числі (із застосуванням засобів подолання перешкод). Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої

кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо..

При цьому, суд погоджується з позицією Касаційного кримінального суду ВС викладеній у справі № 653/3/18 від 17.03.2020 щодо належності автомобіля до поняття «сховище». Зокрема, заслуговує на увагу, те, що салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу. А тому, наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи. Таким чином незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи - сховища.

Відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

При цьому, відповідно до п. 20 Постанови ПВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи такими, що притягуються до кримінальної відповідальності, оскільки щодо них скеровано обвинувальний акт до Личаківського районного суду м. Львова, будучи обізнаними, що на усій території України введено воєнний стан, 02.03.2023 близько 23:30 год., перебуваючи біля будинку №15-а на вул. М. Пимоненка у м. Львові, побачили автомобіль марки «BMW», усвідомлюючи, що доступ до салону такого заборонений власником шляхом його зачинення на замок, діючи повторно, з корисливих мотивів, узгоджено об`єднавшись спільним злочинним умислом на заволодіння чужим майном, визначивши дії кожного, що повністю чи частково утворюють об`єктивну сторону складу злочину, зокрема з метою подолання перешкод, ОСОБА_4 застосовуючи сторонній предмет, шляхом розбиття скла лівої передньої дверки, проник в салон автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_7 , в той час як ОСОБА_5 усвідомлювати злочинність дій останнього, свідомо сприяла вчиненню крадіжки, здійснюючи огляд території та перебуваючи ззовні транспортного засобу, отримувала від ОСОБА_4 майно, що незаконно здобуте задля переміщення його в інше місце з можливістю подальшого розпорядження. Внаслідок таких дій, обвинувачені, викрали майно, належне потерпілому ОСОБА_7 спричинивши останньому шкоду на загальну суму 9398 гривень.

За таких обставин, суд дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, оскільки він, перебуваючи у змові і ОСОБА_5 , вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, оскільки вона, перебуваючи у змові із ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7(зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимогст.65 КК Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У зв`язку із цим, при призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та ч.ч. 1,3 ст. 29, ч. 5 ст. 68 КК України котрими врегульовані питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності та призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене у співучасті .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також характер та ступінь участі кожного обвинуваченого у його вчиненні.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, за якими кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Львові, є громадянином України, українцем (а.с.65), не працює, є інвалідом 2 групи безстроково (а.с.66), що має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.81) позитивно характеризується як доброзичливий, спокійний, ввічливий, без поганих звичок (а.с.75), раніше судимого, востаннє 28.03.2019 Личаківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу, покарання відбув (а.с. 74), щодо котрого скеровано 01.08.2022 та 23.02.2023 до Личаківського районного суду м. Львова обвинувальні акти за ч.4 ст. 185 КК України (а.с. 63, 67-73), зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 (а.с.65, 75, 76), на обліку у Львівському обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень та Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не числиться (а.с.61, 62).

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить визнання вини, щире каяття, та повне добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

З досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що результати оцінки обвинуваченого, показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, спосіб його життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб)(а.с.53-55).

При визначенні виду та міри покарання суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку за наявності чотирьох кваліфікуючих ознак, зокрема, притягується до кримінальної відповідальності не вперше, однак в силу ст. 89 КК України вважається не судимий, при цьому, наразі притягується за аналогічні кримінальні правопорушення в інших кримінальних провадженнях, у яких обвинувальні акти перебувають на розгляді суду, а тому повторність діяння розцінюються судом як суб`єктивне ставлення обвинуваченого до своїх дій, що полягає у небажанні виправитися, та відсутності висновків щодо протиправності своєї поведінки, схилив до вчинення злочину ОСОБА_5 , тобто був ініціатором утворення групи осіб, безпосередньо вчиняв дії з проникнення до сховища застосовуючи посторонні засоби, що підтверджує висновки органу пробації, при безальтернативності санкції вказаної статті, покарання у виді позбавлення волі буде необхідним та виправданим.

При визначенні міри покарання, суд зважає на те, що ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, позитивно характеризується, щиро покаявся у скоєному, осудив свою протиправну поведінку, добровільно відшкодував збитки потерпілому, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, думку потерпілого, котрий при призначенні покарання покликається на розсуд суду, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, що сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, при його альтернативності, та реалізуючи принципи законності, справедливості, індивідуалізації, гуманності, необхідності і достатності покарання приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України- у мінімальній межі 5 років.

При цьому, враховуючи відношення ОСОБА_4 до вчиненого, характер його поведінки під час досудового розслідування, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочину, поведінку під час судового слідства, не оспорював фактичних обставин у справі та добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, має постійне місце проживання, відсутність матеріальних чи моральних претензій зі сторони потерпілого, та думку потерпілого щодо міри покарання, а також те, що є несудимим, користується повагою серед сусідів, виховує малолітнього сина та допомагає в утриманні малолітньої дитини ОСОБА_5 , не ухилявся від суду, суд приходить до переконання, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без умов ізоляції його від суспільства, тобто відбування покарання і в даному випадку доцільно призначити йому покарання із застосуванням ст.75,76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 , судом встановлено, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Львів, є громадянкою України (а.с.82), з професійно-технічною освітою, не працює, розлучена (а.с.91), має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 . ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 81, 92), не судима (а.с. 79), щодо котрої скеровано 23.02.2023 до Личаківського районного суду м. Львова обвинувальний акт за ч.4 ст. 185 КК України (а.с.67-73), на обліку у Львівському обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень та Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не числиться (а.с.77-78), зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 80), та фактично проживає у АДРЕСА_1 .

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить визнання вини, щире каяття, та повне добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 не встановлено.

З досудової доповіді щодо обвинуваченої ОСОБА_5 вбачається, що з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). При цьому, на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. (а.с.52).

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд враховує, що вона вчинила крадіжку за наявності чотирьох кваліфікуючих ознак, не судима, однак притягується до кримінальної відповідальності не вперше, оскільки, наразі їй оголошено обвинувачення за аналогічні кримінальні правопорушення в іншому кримінальному провадженні, у якому обвинувальний акт перебуває на розгляді суду, а тому повторність діяння розцінюються судом як суб`єктивне ставлення обвинуваченої до своїх дій, що полягає у небажанні виправитися, та відсутності висновків щодо протиправності своєї поведінки, хоча не була ініціатором вчинення інкримінованого злочину та утворення групи осіб, разом з тим добровільно погодилася на вчинення крадіжки, свідомо сприяючи ОСОБА_4 у реалізації злочинного наміру, тим самим вчиняла діяння для досягнення мети злочину, щиро покаялася у скоєному, осудила свою протиправну поведінку, добровільно відшкодувала збитки потерпілому, тим самим продемонструвала бажання стати на шлях виправлення, а тому з урахуванням посеред вищенаведеного, тобто за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, додатково враховує, висновки пробації, а також те, що вона є особою молодого віку, мамою, що має на утриманні двох малолітніх дітей, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому вважає за можливе призначити покарання із врахуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки.

При цьому, враховуючи відношення ОСОБА_5 до вчиненого, характер її поведінки під час досудового розслідування, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочину, поведінку під час судового слідства, не оспорювала фактичних обставин у справі та добровільно відшкодувала потерпілому заподіяну шкоду, має постійне місце проживання, виховує двох малолітніх дітей, відсутність матеріальних чи моральних претензій зі сторони потерпілого, та думку потерпілого щодо міри покарання, а також те, що є несудима, не ухилялася від суду, суд приходить до переконання, що перевиховання та виправлення обвинуваченої можливе без умов ізоляції її від суспільства, тобто відбування покарання і в даному випадку доцільно призначити їй покарання із застосуванням ст.75,76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченій оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом проведено 21.02.2023 товарознавчу експертизу, вартість якої становить 1132,68 грн.(а.с.60).

Таким чином, суд також вважає за необхідне за правилами ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Також, майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами визнано куртку з капюшоном, належну ОСОБА_5 , куртку з капюшоном, належну ОСОБА_4 , автомагнітолу марки «DECKER MDR-124 ВТ», в корпусі чорного кольору; попельничку з підкурювачем, в корпусі чорного кольору; санки «Чук і Гек»; чоловічу кепку чорного кольору з емблемою спереду та по заду «BMW»; спортивну шапку зеленого кольору з написом спереду «ONE»; чоловічі матерчаті рукавиці, чорного кольору, на яких містився напис «NB»; трос сірого кольору в резиновій опльотці, довжиною 25 м., належні ОСОБА_7 ; відео-файл, на DVD -R диск, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 0000206 (а.с. 59, 83, 84-87).

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Так, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.03.2023 накладено арешт на автомагнітолу марки «DECKER MDR-124 BT», в корпусі чорного кольору; попельничку з підкурювачем, в корпусі чорного кольору; санки «Чук і Гек», в корпусі червоного кольору, лижі чорного кольору, сидіння чорного кольору, на якому міститься надпис «Формула 1» та візерунок машини «Формула»; чоловічу кепку чорного кольору з емблемою спереду та по заду «BMW»; спортивну шапку зеленого кольору з написом спереду «ONE»; чоловічі матерчаті рукавиці, чорного кольору, на яких містився напис «NB»; трос сірого кольору в резиновій опльотці, довжиною 25 м.(а.с.89)

На підставі викладеного, ч. 4 ст. 185, ст. ст. 50, 65, 69, 75, 76 КК України, ст. ст. 100, 124, 174 КПК України, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 2 роки.

Згідно ч. ч. 1,3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 1 рік.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави, одержувача процесуальні витрати за залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-2/4649-ТВ від 21.03.2023 одержувач ГУК Львів/Львівська тг/24060300; код утримувача (ЗКПО): 38008294; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.) р/р UA0013933 в сумі 1132,68 грн.(одна тисяча сто тридцять дві гривні 68 копійок)

Після набрання вироком законної сили зняти арешт з:

автомагнітоли марки «DECKER MDR-124 BT», в корпусі чорного кольору; попельнички з підкурювачем, в корпусі чорного кольору; санок «Чук і Гек», в корпусі червоного кольору, лижі чорного кольору, сидіння чорного кольору, на якому міститься надпис «Формула 1» та візерунок машини «Формула»; чоловічої кепки чорного кольору з емблемою спереду та по заду «BMW»; спортивної шапки зеленого кольору з написом спереду «ONE»; чоловічих матерчатих рукавиць, чорного кольору, на яких містився напис «NB»; тросу сірого кольору в резиновій опльотці, довжиною 25 м.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили :

куртку з капюшоном, матерчата, блискучо-жовтого кольору, короткої довжини, яка закривається на замок блискавку чорного кольору, має дві зовнішні бокові кишені, по горизонталі прошита но всій довжині, що належить ОСОБА_5 повернути ОСОБА_5 ;

куртку з капюшоном, матерчату, світло-коричневого кольору, короткої довжини, яка закривається на замок-блискавку, має дві зовнішні бокові кишені та три внутрішні кишені, належну ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 ;

автомагнітолу марки «DECKER MDR-124 ВТ», в корпусі чорного кольору; попельничку з підкурювачем, в корпусі чорного кольору; санки «Чук і Гек», в корпусі червоного кольору, лижі чорного кольору, сидіння чорного кольору, на якому був надпис «Формула 1» та візерунок машини «Формула»; чоловічу кепку чорного кольору з емблемою спереду та по заду «BMW»; спортивну шапку зеленого кольору з написом спереду «ONE»; чоловічі матерчаті рукавиці, чорного кольору, на яких містився напис «NB»; трос сірого кольору в резиновій опльотці, довжиною 25 м. належні ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7 ;

компакт-диск DVD -R який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000206.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1