Справа № 694/925/21
Провадження №1-кп/694/58/23
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
31.05.2023 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженка смт. Лисянка, Черкаської області, яка має вишу освіту, неодруженої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше несудимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
потерпілого ОСОБА_12
в с т а н о в и в:
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину не визнає. Пояснила, що коштів не привласнювала, ОСОБА_12 і Драний погрожували фізичною розправою їй та її близьким, через що вона передала 17 тис. грн. ОСОБА_12 . Персональний пароль до каси знала лише вона.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_8 , вина останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що він постійно відправляє товари через Нову Пошту, неодноразово останнім часом почав помічати, що йому перестали видавати чеки. Через особистий кабінет побачив, що належні йому кошти він отримав, проте фактично їх не отримував, оскільки в ці дні навіть не заходив у відділення. В подальшому прийшов по кошти без попередження і звернув увагу на те, що кошти весь час видавала одна і та сама людина ОСОБА_8 . В той день йому віддали лише частину коштів, а за решту почали з`ясовувати, оскільки на чеках був зазначений час видачі і в цей час його у відділенні не було, що було встановлено внаслідок перегляду відео з відділення. В чеках про отримання коштів завжди підписувався, проте коли кошти видавала ОСОБА_8 у чеках його підписів не було.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_14 , який пояснив, що розрахувався і чек не взяв, касирів було двоє, отримував посилку, гроші не взяв і не перерахував. Замовлення на нього. Сума близько 40 тис. грн.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
-дані витягу з ЄРДР, відповідно до якого 12.03.2021 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України;
-дані витягу з ЄРДР, відповідно до якого 25.03.2021 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України;
-дані витягу з ЄРДР, з якого вбачається, що 12.05.2021 вказані кримінальні провадження були об`єднані в одне кримінальне провадження;
-дані протоколу прийняття заяви від ОСОБА_12 про привласнення
грошових коштів за адресою АДРЕСА_2 від 11.03.2021, в якій він вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яку підозрює у вчиненні кримінального правопорушення;
-дані документів наданих потерпілим ОСОБА_16 для долучення до матеріалів кримінального провадження:
1) Наказ про прийняття на роботу ОСОБА_8 , заява ОСОБА_8 про прийняття на роботу, трудовий договір №7 від 01.02.2020, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.02.2020, що підтверджує факт трудових відносин з ОСОБА_8 ;
3) Договір про надання послуг з надання персоналу №075-0518 від 01.05.2018, укладеного між ТОВ «Пост Фінанс» та ФОП ОСОБА_12 , відповідно до якого ФОП ОСОБА_12 зобов`язувався надати в розпорядження ТОВ «Пост Фінанс» власний персонал касирів/старших касирів для виконання касових операцій в пунктах надання фінансових послуг, разом з додатками і додатковими угодами.
Крім того в судовому засіданні були досліджені відеозаписи з камери спостереження приміщення Нової Пошти, з яких вбачається, що перебуваючи на робочому місці ОСОБА_8 під час відсутності інших осіб, в т.ч. співробітників, перераховувала кошти з каси та частину з них поклала собі до кишені. Також з оглянутого відео вбачається, що ОСОБА_8 , отримавши грошові кошти від чоловіка, не видала останньому касовий чек (епізод по ОСОБА_5 ).
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Дотримання порядку, передбаченого нормами кримінального процесуального кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КПК України - є однією з головних складових принципу законності.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту ст. 92 КПК України, вбачається, що обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
З об`єктивної сторони ст. 191 КК передбачає три різних форми вчинення злочину: привласнення, розтрата чужого майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем. Їх загальною ознакою є особливе відношення винного до майна, яким він заволодіває. Особа в цих випадках не є сторонньою для майна: воно їй ввірене, перебуває в її віданні, або особа внаслідок службового становища має певні повноваження щодо цього майна. Юридичною підставою для такого відношення винного до майна є цивільно-правові відносини, договірні відносини, спеціальне доручення, службові повноваження. Іншими словами, суб`єкт злочину здійснює повноваження щодо майна на законній підставі: наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці, зберіганню майна тощо.
Так, згідно наданих суду наказу про прийняття на роботу, трудового договору, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_8 існували трудові відносини і остання, будучи прийнятою на посаду касира, несла перед ФОП ОСОБА_12 повну матеріальну відповідальність за ввірені їй цінності.
Згідно ж договору про надання послуг з надання персоналу №075-0518 від 01.05.2018, укладеного між ТОВ «Пост Фінанс» та ФОП ОСОБА_12 , останній зобов`язувався надати в розпорядження ТОВ «Пост Фінанс» власний персонал касирів/старших касирів для виконання касових операцій в пунктах надання фінансових послуг. Саме такі операції і здійснювала обвинувачена, що нею не заперечувалося. Крім того вказаний договір обумовлював відповідальність ФОП ОСОБА_12 перед ТОВ «Пост Фінанс», яка могла виникнути на підставі спричинення шкоди товариству працівниками ТОВ ОСОБА_12 . Фактично умови даного договору зводяться до того, що шкода, спричинена Товариству персоналом ФОП ОСОБА_12 відшкодовується ним самостійно. В даному випадку, як слідує з показів потерпілого ФОП ОСОБА_12 спричинена діями обвинуваченої як його працівника шкода була відшкодована ним Товариству. Розмір шкоди і факт її спричинення підтверджено як актом інвентаризації так і іншими доказами. Вказане також спростовує доводи сторони захисту в цій частині.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Судом досліджені характеризуючі дані обвинуваченої ОСОБА_8 .
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та кваліфікує її діїпо епізоду від 03 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 191 КК України - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та по епізоду від 03 лютого 2021 року за ч. 3 ст. 191 КК України привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно.
Суд критично оцінює покази обвинуваченої ОСОБА_8 щодо
непричетності до вчинення кримінальних правопорушень, і розцінює невизнання вини як спосіб та позицію захисту, оскільки її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів (ч. 1 ст. 191 КК України) та тяжких злочинів (ч. 3 ст. 191 КК України); особу обвинуваченої, яка раніше несудима, не працює, неодружена, дітей на утриманні немає, характеристика за місцем проживання не містить компрометуючих даних, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вважає, що покарання обвинуваченій слід призначити у вигляді позбавлення волі. При цьому також судом враховано ставлення обвинуваченої до вчинення відсутність пом`якшуючих обставин.
Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 положень ст.69 КК України суд не вбачає.
Разом з тим, враховуючи конкретні, досліджені в ході судового розгляду обставини справи, особу обвинуваченої, невизнання вини та відношення до вчиненого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку сторони обвинувачення про застосування іспитового строку, суд встановлює за можливе звільнити обвинувачену від відбування призначеного основного покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Визначене обвинуваченій покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
При цьому суд виходив також і з положень ч. 2 ст. 50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На переконання суду, покарання з яким визначився суд, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадження відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлявся.Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та призначити покарання:
-за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з касово-розрахунковими операціями та матеріальною відповідальністю строком на 2 роки;
-за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з касово-розрахунковими операціями та матеріальною відповідальністю строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з касово-розрахунковими операціями та матеріальною відповідальністю строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирати.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадження відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1