Справа № 162/304/23
Провадження № 1-кп/162/65/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14.04.2023 року за №0000274 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) як військовозобов`язаний, будучи визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, 16.03.2023 року отримавши бойову повістку про призов на військову службу під час мобілізації на особливий період, оголошеної указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року, та необхідність з`явитися 17.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби в складі команди № НОМЕР_1 .

Водночас, ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022, діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, будучи належним чином оповіщеним про прибуття на відправку до військової частини, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, о 17 год 17.03.2023 року, без поважних причин не з`явився до пункту збору за адресою: АДРЕСА_2 на відправлення у команді № НОМЕР_1 до військової частини для проходження військової служби за мобілізацією.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, а саме ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив суду про обставини та мотиви, вчиненого ним кримінального правопорушення. Підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті та вказав, що будучи придатним до військової служби згідно висновку лікарської комісії, отримавши повістку, злякався, тому не прийшов на збір о 17 годині 17.03.2023 року. Зазначив, що військової служби не проходив та не знає, як він може себе поводити в умовах військових дій, боїться.

Суд з`ясувавши, що фактичні обставини справи, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, обвинуваченим ОСОБА_4 не оспорюються, беручи до уваги думку прокурора, який не заперечив проти проведення скороченого судового розгляду, суд дійшов висновку про недоцільність за таких обставин дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України і судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Разом з тим, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі, щодо позбавлення права оскарження обставин в апеляційному порядку, суд перевірив, що учасники судового провадження та обвинувачений ОСОБА_4 зокрема, правильно розуміють їх зміст. Крім того, враховуючи, що вищевикладені показання обвинуваченого ОСОБА_4 є чіткими та послідовними, у суду немає жодних сумнівів в добровільності позиції, яка ствердно висловлена обвинуваченим.

За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України і кваліфікує його дії як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання, суд враховує, що злочин, вчинений ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні злочину, розкаявся у вчиненому.

Окремо суд враховує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони та призводить до незабезпечення обороноздатності України, зокрема комплектування її збройних сил, на які відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

На думку суду обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому не знижує істотним чином міру тяжкості вчиненого злочину та не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, тому підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , як про те просив прокурор, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких норми, передбачені даною статтею, можуть бути застосовані.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання, передбачене санкцією ст. 336 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Разом з тим, беручи до уваги повне визнання вини обвинуваченим, поведінку останнього після вчинення злочину, який з`являвся добровільно на всі виклики під час досудового розслідування, про що вказувалось стороною обвинувачення під час розгляду справи, враховуючи характеризуючи дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, скарг від жителів села на неправомірну поведінку останнього не надходили, документальні дані про звернення за психіатричною та наркологічною допомогою відсутні, відповідно до висновку органу пробації рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення і ймовірної небезпеки для суспільства є середнім та можливе виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 349, 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75, 76 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом п одачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_5