465/874/23
1-кс/465/692/23
У Х В А Л А

судового засідання

07.09.2023 року Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 14.02.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 14.02.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що в межах кримінального провадження за ч.2 ст.286 КК України, внесено до ЄРДР за № 0000130 від 13.02.2023 року слідчим суддею Франківськош районного суду м. Львова накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання), без права відчуження, ремонту та експлуатації. Просить скасувати арешт на майно, а саме на транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN - НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 та передати його власнику або уповноваженим ним особам на відповідальне зберігання.

Зокрема, зазначає, що арешт на вищевказаний транспортний засіб накладається на підставі ст. 170 КПК України. Метою накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN - НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , є забезпечення збереження речових доказів, оскільки він був знаряддям вчинення злочину, проведення ряду відповідних експертиз, з метою збереження слідів кримінального правопорушення, які несе на собі вказаний транспортний засіб або не настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини. Тобто арешт накладено суддею лише як на речовий доказ. Іншого в рішенні слідчого судді не зазначено.

У зв`язку із наведеним, враховуючи те, що всі необхідні слідчі дії та експертизи (зокрема, і огляд слідчим, експертом, і фіксація всіх наявних слідів та технічних пошкоджень) за участю транспортного засобу - автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN - НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час проведені. В ухвалі суду не вказано, що він повинен зберігатися на території визначеної органом досудового розслідування автостоянки, яка, в свою чергу, не є структурним підрозділом поліції і лише частково охороняється (в денний період доби), а також те, що сам транспортний засіб тривалий час знаходиться під відкритим небом, доступний для вільного доступу стороннім особам, атмосферним опадам та іншим природним явищам, що призводить до його розкомплектації і поступового руйнування, а, в подальшому, і до повного знищення. Вказані обставини порушують право володіння і користування даним транспортним засобом, а захист цих прав закріплений Конституцією України. Відтак просить клопотання про скасування арешту задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить задовольнити клопотання в повному обсязі.

Слідчий та прокурор у дане судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за № 0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий суддя приходить до наступного висновку..

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що на даний час СВ ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 13.02.2023 року автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 оглянутий та визнаний речовим доказом кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 14.02.2023 року накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання), без права відчуження, ремонту та експлуатації.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, відчуження.

З наданих суду 20.06.2023 року матеріалів кримінального провадження, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що на теперішній час потреба у арешті вищенаведених речових доказів та мета, в зв`язку з якою було накладено арешт (забезпечення збереження речових доказів) не відпала, оскільки провадження у справі не закінчено, проводиться досудове розслідування, усі слідчі дії в межах кримінального провадження не проведені.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя враховує зазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке у встановленому законом порядку визнано речовими доказами та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на наведені вище речові докази у кримінальному провадженні, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Обставини, викладені у клопотанні, не є такими, що унеможливлюють застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому такі твердження не можуть бути підставою для скасування арешту майна.

Беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, слідчий суддя вважає, що доводи клопотання про скасування арешту не містять належного обґрунтування, яке б надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на майно на теперішній час відпала або арешт накладено необґрунтовано. За вказаних обставин тимчасове втручання в право власності, яке прямо передбаченого КПК України, не суперечить змісту ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження.

Таким чином, підстав вважати ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 14.02.2023 року в частині накладення арешту на речові докази необґрунтованою немає, заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, в тому числі дана ухвала суду не оскаржена в апеляційному порядку, у зв`язку з чим у задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя враховує зазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке у встановленому законом порядку визнано речовими доказами та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на наведені вище речові докази у кримінальному провадженні, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Обставини, викладені у клопотанні, не є такими, що унеможливлюють застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому такі твердження не можуть бути підставою для скасування арешту майна.

Беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, слідчий суддя вважає, що доводи клопотання про скасування арешту не містять належного обґрунтування, яке б надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на майно на теперішній час відпала або арешт накладено необґрунтовано. За вказаних обставин тимчасове втручання в право власності, яке прямо передбаченого КПК України, не суперечить змісту ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження.

Таким чином, підстав вважати ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 14.02.2023 року в частині накладення арешту необґрунтованою немає, заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим у задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що заявник у подальшому не позбавлений процесуальної можливості повторно ініціювати питання скасування арешту майна, попередньо долучивши відповідні матеріали, якими правова позиція заявника буде підтверджуватися, в тому числі щодо того, що відпала необхідність в вказаному заході забезпечення у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що клопотання про передачу на відповідальне зберігання автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні є обґрунтованими та такими, що підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 14.02.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - задовольнити частково.

Передати власнику, ОСОБА_3 зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 під розписку, попередивши про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Роз`яснити ОСОБА_3 обов`язок зберігати: автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 .

У решті вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про відповідальність, передбачену ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1