ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/383/23 Справа № 708/188/23 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000103 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Медведівка Красилівського району Хмельницької області, на даний час тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, останній раз:

- 14.01.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, 23.02.2022 року звільненого з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям терміну покарання,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 755,12 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно, в період дії воєнного стану, який введений в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, 01.01.2023 року о 02 годині, з метою крадіжки чужого майна, шляхом виривання скоби на вхідних дверях, проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що є місцем проживання ОСОБА_9 , звідки умисно, таємно з корисливих мотивів, викрав «Тюнер Т2» Т2 BOX з пультом, що знаходився в житловій кімнаті будинку біля телевізора, ринкова вартість якого згідно висновку експерта № СЕ -19/124-23/779-ТВ від 20.01.2023 року становить 283,33 грн. та машинку для стрижки марки «Philips», що знаходилась в цій же кімнаті, ринкова вартість якої згідно висновку експерта № СЕ -19/124-23/779-ТВ від 20.01.2023 року становить 466,67 грн., що належать потерпілому ОСОБА_9 , а всього викрав речей останнього на загальну суму 750 гривень, чим завдав збитків потерпілому на вказану суму, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник та викрадені речі переніс до житлового будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначені речі були виявлені та вилучені працівниками поліції під час обшуку.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, повернув викрадені речі потерпілому, який не має до нього жодних претензій.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судові засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, датовану 16.06.2022, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду справи у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Приписи ст. 75 КК України визначають, якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

В ч.2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, судимості в установленому порядку не зняті та не погашені, знову вчинив подібний злочин проти власності, ніде не працює, не має постійного місця проживання, перебуває на обліку у лікаря психіатра, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 81 від 15.02.2023 на період вчинення інкримінованого йому злочину виявляв і виявляє легку розумову відсталість, що не позбавляло і не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати нами, брати участь у слідчих діях та судовому засіданні, за місцем тимчасового проживання характеризується негативно, дані досудової доповіді, згідно висновків якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення високий та середній ризик небезпеки для суспільства, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, у мінімальному його розмірі.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і призначення останньому покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України зі звільненням від його відбування з іспитовим строком, оскільки покарання йому призначено в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі корисливих, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність в період дії воєнного стану в державі, що вказує на підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 , недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками та небажання стати на шлях виправлення.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 , як на підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, на факт недостатнього врахування судом першої інстанції при призначенні покарання визнання вини, щирого каяття у вчиненому, повернення викрадених речей потерпілому, який не має до нього жодних претензій, є безпідставними, оскільки вказані обставини судом першої інстанції враховані в достатній мірі, що дало суду підстави призначити покарання ОСОБА_7 в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 статті 185 КК Укураїни .

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_7 та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, і були враховані судом, у даному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді