Дата документу 02.08.2023 Справа № 333/1418/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/1418/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1079/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 2 серпня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, маючого вищу освіту, не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 01 вересня 2023 року включно задоволено. В ухвалі суд послався на дані про особи обвинуваченого, тяжкість інкримінованого злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов висновку про обґрунтованість заявленого прокурором клопотання та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на відсутність доказів наявності ризиків, встановлених прокурором, відсутність з боку потерпілих претензій матеріального та морального характеру.

Адвокат зазначає, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою підзахисного, він заявляв про наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків, а також долучив до матеріалів справи медичні документи про стан здоров`я дружини обвинуваченого та характеристики з місця проживання і роботи.

Суддя місцевого суду, не взявши до уваги наведені захистом відомості та відсутність доказів від сторони обвинувачення, ухвалив рішення про задоволення клопотання прокурора.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду, зазначає про відсутність ризиків, наведених прокурором.

Звертає увагу апеляційної інстанції на наявність у нього постійного місця проживання та дружин, яка потребує тривалого лікування та догляду.

Зобов`язується сумлінно виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого та неухильно з`являтися до суду.

Просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що по даному кримінальному провадженню досліджені всі докази та він не ухилятиметься від суду.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та адвоката ОСОБА_7 , від якого надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за інкримінованим обвинуваченням поряд із очікуваним покаранням збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів враховує попереднє притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, а також наявність двох не розглянутих на теперішній час кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 , що характеризує останнього як особу, схильну до злочинної діяльності та агресії, а в сукупності з незалученістю обвинуваченого до суспільно-корисної праці та відсутністю у нього постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, з огляду на стадію судового провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування менш тяжкого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема домашнього арешту, суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірної думки про неможливість його застосування, виклавши мотиви власного висновку, підстав піддавати сумніву який апеляційна інстанція не має.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_6 . Не вбачається вагомих обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів, що поряд із наявністю у обвинуваченого судимості також за злочини із застосуванням насильства, підвищують суспільну небезпечність особи обвинуваченого та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Одночасно суд зауважує, що за повідомленням обвинуваченого, дослідженні усі докази по справі, а отже дане кримінальне провадження перебуває на стадії закінчення.

Сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги адвоката та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 01 вересня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4