Номер провадження: 11-кп/813/1054/23
Справа № 518/1537/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000560 від 19 грудня 2022 року відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вікторівка Ширяївського району Одеської області, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

щодо якого розглядається питання про застосування примусових заходів виховного характеру за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року задоволено клопотання заступника керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області та до ОСОБА_10 за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185 КК України, застосовані примусові заходи виховного характеру, передбачені пунктами 1), 3) ч.2 ст.105 КК України у виді застереження та передачі його під нагляд матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 роки.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 .

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин в лютому 2022 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, у малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність та у особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в ході реалізації якого ОСОБА_10 , діючи умисно та спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, керуючись корисливими мотивами, спрямованими на заволодіння чужим майном, таємно проникли на неогороджену територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_12 , де шляхом пошкодження навісного замку на вхідних дверях проникли до житлового будинку, з якого таємно викрали: 1 чавунну варочну плиту зі зсувними конфорками, розміром 75 см х 45 см, б/в, вартістю 700,00 гривень; - 1 чавунні колісники, б/в, вартістю 40,00 гривень; 2 металевих кути, розміром 70 см х 24 см, б/в, загальною вартістю 140,00 гривень.

Залишивши викрадене майно на купі в одній із кімнат будинку, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спільно зі ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу проникли до підсобного приміщення, розташованого поруч з будинком, звідки таємно викрали 2 емальовані каструлі, б/в, загальною вартістю 100,00 гривень, та одну алюмінієву каструлю, б/в, вартістю 30,00 гривень, після чого викрадені каструлі перенесли до будинку, де залишили на купі з раніше викраденим майном. Наступного дня, у вечірній час, точний час слідством не встановлено, малолітній ОСОБА_10 спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, продовжуючи свій злочинний намір, знову таємно проникли до будинку ОСОБА_12 за вищевказаною адресою, де в кімнаті будинку пошкодивши чавунні плити та каструлі, щляхом їх побиття, склали викрадене майно у поліетиленові мішки, принесені з собою, та, завантаживши на привезену з собою тачку, таємно покинули домоволодіння ОСОБА_12 . У подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями малолітній ОСОБА_10 спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спричинили потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Крім цього, 29 серпня 2022 року близько 12:00 години малолітній ОСОБА_10 , мешканець АДРЕСА_1 , перебував вдома та в нього в гостях знаходився особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, де в процесі розмови ОСОБА_10 здійснив пропозицію особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на скоєння крадіжки з домоволодіння ОСОБА_8 , яка мешкає в АДРЕСА_2 .

Цього ж дня близько 13:00 години ОСОБА_10 спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, в умовах воєнного стану, таємно проникли до домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого в АДРЕСА_2 , де виявили, що власниці та її сина вдома немає, а вхідні двері будинку зачинені на навісний замок. Знайшовши біля навісу над вхідними дверима ключі, ОСОБА_10 дістав ключі і в присутності особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, відчинив навісний замок вхідних дверей будинку та разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли до даного будинку.

Перебуваючи в одній із кімнат вищевказаного житлового будинку, в присутності ОСОБА_10 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, реалізуючи їх злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з барсетки чорного кольору, належної ОСОБА_8 , яка знаходилась на підвіконні в одній із кімнат будинку, таємно викрав грошові кошти, а саме одну купюру номіналом 100 доларів США, після чого разом з ОСОБА_10 зачинили навісний замок на вхідних дверях на ключ та з викраденими грошима залишили вказане домоволодіння та розпорядились ними на власний розсуд.

Своїми діями малолітній ОСОБА_10 спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 3950 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу частково, в частині вирішення цивільного позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, зобов`язавши законного представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 відшкодувати шкоду в розмірі 3975 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що відповідно до характеристики ОСОБА_10 негативно характеризується, часто не відвідує школу та вештається по селі, шукаючи метал, що свідчить про те, що мати ОСОБА_10 не в повній мірі здійснює виховання та нагляд за малолітнім сином.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що в цивільному позові, окрім малолітньої особи, відповідачем також зазначеного законного представника.

Також апелянт вказав на те, що особливість відповідальності за шкоду, завдану малолітніми, полягає в тому, що відповідальність за них покладається повністю на батьків.

Захисник ОСОБА_7 у своїх запереченнях зазначила про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цивільного позову, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Захисник вказала, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_10 перебував у тринадцятирічному віці, а тому належними відповідачами за цивільним позовом є його батьки.

Однак, відповідно до позовної заяви, єдиним відповідачем зазначено ОСОБА_10 та до нього заявлені вимоги.

При цьому, заявляючи позовні вимоги у солідарному порядку до ОСОБА_10 , позивачем не зазначено іншу особу, з якої необхідно стягнути кошти, а законний представник неповнолітнього не є особою, спільними діями яких було завдано шкоди.

Крім того, захисник вважає, що до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження завдання потерпілій моральної шкоди та відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Представник потерплої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, проте надіслав заяву, в якій просив провести апеляційний розгляд без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.405 КК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника потерпілої.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до статей 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Особливості кримінального провадження щодо неповнолітніх визначені Главою 38 КПК «Кримінальне провадження щодо неповнолітніх».

Відповідно до положень ст.498 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

В свою чергу, ст.105 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений частиною другою цієї статті, можуть бути застосовані до неповнолітнього.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої тяжкості або середньої тяжкості, а також особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії або бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України.

Відповідно до ч.2 ст.500 КПК судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та на законних підставах задовольнив клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 , який вчинив суспільно-небезпечні діяння, що підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185 КК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги законного представника потерпілої в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 статті 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, на момент вчинення ним діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - 29 серпня 2022 року - йому було тринадцять років.

За таких обставин належним відповідачем за цивільним позовом є батьки малолітньої особи, що завдала шкоду, а не малолітня особа, до якої пред`явлено позовні вимоги.

Як убачається зі змісту позовної заяви, єдиним відповідачем зазначено неповнолітнього ОСОБА_10 та саме до нього заявлені вимоги.

Згідно зі ст. 190 ЦК України особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність таких осіб у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Отже, відповідно до змісту законодавчих положень суд не позбавлений права змінити солідарний порядок стягнення коштів на дольовий, і така зміна залежить від позиції потерпілого.

Вказані висновки містяться у постанові ККС ВС у справі № 396/1802/17 (провадження № 51-9558км18).

Одночасно, заявляючи позовні вимоги у солідарному порядку до ОСОБА_10 позивачем у цій справі не зазначено іншого обвинуваченого. Законний представник неповнолітнього не є у даному випадку особою, спільними діями яких було завдано шкоди в розумінні ст.1190 ЦК України, тому відповідати солідарно не повинна.

З заявою про визначення відповідальності у частці відповідно до ступеня вини заподіювачів шкоди потерпіла не зверталась.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

ВС зауважив, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування ухвали першої інстанції в частині відмови в задоволенні цивільного позову апеляційним судом не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої відсутні.

Відповідно до приписів п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд залишає оскаржену ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року, якою до ОСОБА_10 за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України застосовані примусові заходи виховного характеру - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4