УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 120 231 000 000 004 29 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 231 000 000 004 29 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження, користування та відчуження.

На обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що СУ ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000429 від 27 березня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 2020 року по 2021 рік, невстановлені слідством особи, шахрайським шляхом заволоділи майном у м. Києві та Київській області громадянина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в особливо великих розмірах, чим завдали матеріальної шкоди.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 повідомив, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2023 (справа №752/11903/21 провадження №2/752/2426/22) за ним визнано право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.02.2023 на підставі вищезазначеного рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ОСОБА_5 звернувся до ЦНАП у Святошинському районі про реєстрацію право власності 1/2 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_2 .

Разом з тим, 06.03.2023 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ ОСОБА_6 , було відмовлено ОСОБА_5 у проведенні реєстраційних дій відносно вищезазначеного нерухомого майна. В письмовій відповіді, яку ОСОБА_5 отримав, підставою для відмови було зазначено те що, відповідно до встановлених пошуків та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , зареєстровано за іншою фізичною особою (у зв`язку з переходом права власності).

Отже, на даний в органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що невстановленими особами за попередньою змовою, здійснено шахрайське заволодіння об`єктом нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , за допомогою підроблених документів, з метою подальшої реалізації вказаного майна та отримання грошових коштів добросовісних покупців.

Постановою слідчого від 30.03.2023 у даному кримінальному провадженні вищезазначене нерухоме майно у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.

З метою запобігання псування чи відчуження майна, а також з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В судове засідання прокурор не з`явився, звернувся із заявою про розгляд клопотання без його участі, при цьому зазначив, що доводи клопотання підтримує та просить клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Власники майна в судове засідання не викликалися на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчий суддя, враховуючи обставини, зазначені слідчим у клопотанні, дійшов висновку, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалівСУ ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000429 від 27 березня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках даного провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження цього майна, як речового доказу, а також запобігання подальшого незаконного відчуження вказаного майна.

Постановою слідчого від 30.03.2023 у даному кримінальному провадженні вищезазначене нерухоме майно у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора нерухомого майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання, що вказане майноє об`єктом кримінального правопорушення, відповідає ознакам визначеним ст..98 КПК України, а відтак вважаю, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речового доказу.

Аналізуючи наведене, вважаю, що надані прокурором матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Керуючись вимогами ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною розпоряджатися, користуватися та відчужувати вказане майно.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: