ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2023 року, якою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів,тобто до 24 липня 2023 року включно,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2022 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 20.11.2022 року включно. Востаннє, 20.04.2023 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.06.2023 року включно.

В судовому засіданні в суді першої інстанції 26.05.2023 року прокурор подала і оголосила письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки такий закінчується 18.06.2023 року, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, на даний час залишились незмінними.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 . Застосований відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, без постійного місця проживання, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.07.2023 року включно.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності, необгрунтованості та невмотивованості. Вказує, що продовжений щодо його підзахисної запобіжний захід є занадто суворий. Стверджує, що прокурором не доведено, а лише формально наведено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися. Посилається на те, що ОСОБА_7 має медичні протипоказання перебування в умовах слідчого ізолятора, ув`язнена потребує періодичного стаціонарного лікування. Просить ухвалу скасувати.

На адресу апеляційного суду 08.06.2023 року від захисника обвинуваченої надішли доповнення до апеляційної скарги. Просить ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді нічого домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; міркування обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями та просили обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту; прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги з доповненнями і просила залишити ухвалу без змін; апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На думку апеляційного суду місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності її соціальних зв`язків, інших даних про її особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченої від часу прийняття рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, не зменшилися ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, знищити або спотворити будь-яку із речей і документів та незаконно впливати на свідків.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів.

Дана категорія злочинів характеризуються високим ступенем суспільної небезпеки.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачена не має постійного місця проживання.

Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Апеляційний суд вважає, що продовжуючи ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Щодо тверджень сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченої, то апеляційним судом встановлено, що загальний стан ОСОБА_7 середньої тяжкості, ув`язнена потребує періодичного стаціонарного лікування.

Однак на момент розгляду апеляційної скарги жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, суду апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2023 року, якою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 липня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді