ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7835/19

Провадження № 11-кп/4820/146/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Кам`янець - Подільського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні №0000432 внесеногодо ЄРДР 08.09.19 р. стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Субіч Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, громадянина України, не працюючого, судимого 25 квітня 2019 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, 29 листопада 2019 року ухвалою суду скасовано звільнення від відбування з випробуванням, засудженого ОСОБА_7 направлено для реального відбування покарання призначеного вироком від 25 квітня 2019 року, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , -

визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

ОСОБА_7 виправдано на підставі п.2 ч.1ст.373 КПК України оскільки не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини. Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 6 вересня 2019 року о 3-й год. в АДРЕСА_2 , в кімнаті будинку, під час розпивання спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у зв`язку з вимогою ОСОБА_8 покинути житло, ОСОБА_7 сидячи навпроти потерпілого, умисно наніс в область голови не менше семи ударів кулаками обох рук, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми - скроневої долі ліворуч з розповсюдженням на базальні відділи скроневої долі зліва (крововилив між твердою оболонкою головного мозку та речовиною головного мозку), травматичний субарахноїдальний крововилив на рівні тім`яної долі головного мозку ліворуч (крововилив в м`яку мозкові оболонки головного мозку), два крововиливи в м`які тканини голови в проекції тім`яної ділянки зліва в середньому відділі та в лобній ділянці зліва, забійної рани в області спинки носу з ліва, п`яти синяків в підочній області зліва, в області верхнього повіка лівого ока, в виличній області зліва, в лобній області зліва, щічній області справа, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення і мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті.

Окрім цього, згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 умисно наніс руками обох рук численні удари в область тулуба та верхніх кінцівок, внаслідок чого заподіяв перелом четвертого ребра по передньо-підпаховій лінії справа, крововиливи в міжреберні м`язи 4-5 міжреберій, синяк на передньо-підпаховій лінії грудної клітки справа в проекції 4-5 ребер, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які при житті приводять до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня, сімнадцяти синяків на передній поверхні грудної клітки на рівні грудини в середній та нижній третинах, на передньо-боковій поверхні грудної клітки зліва на рівні 4,5,6,7,8 ребер по передньо, середньо підпаховим лініям, синяк на тильній поверхні лівої кисті на рівні всіх п`ясних кісток на рівні проксимальних фаланг 3-4 пальців, чотири садини на рівні третьої п`ясної кістки, на тильній поверхні лівого променево-запясткового суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, згідно обвинувачення, під час подолання опору ОСОБА_8 та з метою нанесення ударів, ОСОБА_7 схопив потерпілого пальцями рук за верхні кінцівки, внаслідок чого шляхом стискання заподіяв одинадцять плямистих синяків на передньо внутрішніх поверхнях правого та лівого плеча в середній та нижніх третинах, на тильних поверхнях обох передпліч в середніх та нижніх третинах, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно обвинувачення, в результаті заподіяння ОСОБА_7 потерпілому тяжкого тілесного ушкодження - закритої черепно-мозкової травми, яка має прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер на місці події.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1ст.373 КПК України оскільки не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України.

В основу виправдувального вироку судом покладені пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував свою провину у вчиненому, пояснював в суді, що насправді тілесні ушкодження загиблому ОСОБА_8 , 05.09.19 року завдав його брат ОСОБА_9 , який того дня побив його та ОСОБА_8 . Жорстока, агресивна поведінка брата щодо нього та інших осіб є звичайним явищем. 07.09.19 року працівники поліції затримали ОСОБА_9 який обмовив його у вчиненні злочину, повідомивши, що це він бив ОСОБА_8 у його будинку 05.09.19 року. Після його затримання 07.09.19 року працівники поліції знущалися з нього, застосовували фізичне та психологічне насильство, погрожували, що вони разом з братом будуть відбувати покарання.

Суд визнав пояснення обвинуваченого достовірними та об`єктивними спираючись на висновок судово-психіатричної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфу.

Суд також послався на те, що свідки обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не підтвердили вину обвинуваченого, їм особисто не були відомі обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , характеризували обвинуваченого ОСОБА_7 як особу не схильну до агресії та брехні. Свідки захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 також позитивно характеризували обвинуваченого, вказували, що він не міг завдати таких тілесних ушкоджень своєму товаришу ОСОБА_8 , їх старший брат ОСОБА_9 часто б`є своїх братів та інших осіб, схильний до брехні, односельці його побоюються, вважають що це ОСОБА_9 побив ОСОБА_8 , що врешті і призвело до його смерті.

Суд у вироку піддав критиці пояснення свідка ОСОБА_9 , де він заперечував обставини, на які в суді посилався ОСОБА_7 , щодо його особистої причетності до побиття ОСОБА_8 , вказував, що обвинувачений повідомляв йому що бив потерпілого. Суд прийшов до висновку, що ці покази свідка не можна щирими, об`єктивними, оскільки вони надані з метою власного захисту.

Суд вважав недопустимим доказом протокол огляду місця злочину, проведений у будинку АДРЕСА_2 07.09.19 року, проведеним з порушенням вимог ст. 233 ч.1, 234, 237 КПК України щодо порядку проведення огляду та обшуку житла, складеним без згоди володільця або власника житла, без дотримання порядку звернення до слідчого судді з дозволом на проведення огляду житла, без аудіо та відео фіксації такої слідчої дії. Зазначив, що огляд трупа в морзі був проведений без участі судово-медичного експерта в порушення вимог ст. 238 КПК України.

Вважає, що висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 з визначенням локалізації, тяжкості та характеру тілесних ушкоджень сам по собі не доводить вину обвинуваченого у завданні цих тілесних ушкоджень, посилається що висновки судово-медичного експерта щодо часу заподіяння тілесних ушкоджень та часу смерті ОСОБА_8 не узгоджуються між собою та часом смерті загиблого, визначеним в обвинуваченні.

Суд вважає, що ОСОБА_7 , було незаконно затримано на підставі свідчень зацікавленої особи - ОСОБА_9 , та примусово доставлено до відділку поліції 07.09.19 року де він незаконно утримувався до 08.09.19 року поки йому призначили захисника.

Суд вказав, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 було проведено слідчим в порушення вимог КПК України, оскільки слідча проникла у житло загиблого без дозволу слідчого судді та з дозволу ОСОБА_17 , який не є не володільцем, ні власником цього житла. Відомості, встановлені протоколом слідчого експерименту з пояснень ОСОБА_7 про заподіяння ОСОБА_8 , трьох ударів в обличчя після чого він впав на каструлі не відповідають висновкам судово-медичної експертизи трупу загиблого, за яким ударів мало бути не менше семи в обличчя та один в міжребірря. За висновками суду, наведені суперечності не були усунуті слідством, та у сукупності з іншими обставинами свідчать на користь обвинуваченого.

Крім іншого суд послався і на те, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 за висновком судово-медичної експертизи від 12.09.19 року у виді синяка на задньо-боковій поверхні грудної клітини могли утворитися і за обставин застосування до нього не дозволених заходів слідства, на які ОСОБА_7 посилався в суді.

На думку суду, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину наданими обвинуваченням відомостями, отриманими з НСРД не підтверджується, оскільки, свідчення що повідомив ОСОБА_7 сокамернику не відповідають обставинам справи, зокрема його поясненням в суді щодо присутності на місці вчинення злочину ОСОБА_9 , а інші записи розмов ОСОБА_7 взагалі свідчать про те, що він у побитті ОСОБА_8 не зізнавався, а зізнавався на слідстві у вчиненні злочину через застосування до нього недозволених заходів з боку правоохоронців.

У вироку суд також посилається на висновки судових біологічних експертиз, за якими на одязі обвинуваченого - сорочці та джинсах не виявлено крові загиблого ОСОБА_8 , а виявлена кров самого ОСОБА_7 , що підтверджує версію обвинуваченого про його побиття 06.09.19 року ОСОБА_9 у будинку ОСОБА_8 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

З вироком суду не погодився прокурор, звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив вирок суду, яким ОСОБА_7 було виправдано на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

На думку прокурора вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України повністю доведена наступними доказами:

1) протоколом слідчого експерименту від 12.09.2019, складеному за участі обвинуваченого, у присутності його захисника, під час якого ОСОБА_7 не тільки розповів про події спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , але і відтворив їх на місці у будинку АДРЕСА_2 ;

2) результатами НСРД, які проводилися в приміщенні ІТТ №6 ГУНП в Хмельницькій області, під час яких обвинувачений ОСОБА_7 розповів співкамернику про те, що він бив ОСОБА_8 руками в голову і в потерпілого з носа пішла кров;

3)висновками судово-психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа, згідно яких ОСОБА_7 чітко не пам`ятає події, оскільки знаходився у стані алкогольного сп`яніння, однак припускає, що міг бити потерпілого руками або кулаками по тулубу;

4)допитом свідка ОСОБА_9 , який підтвердив факт перебування ОСОБА_7 05.09.2019 у будинку потерпілого та спільного розпивання алкогольних напоїв обвинуваченого з потерпілим. Окрім того, чув зі слів ОСОБА_7 , як останній повідомляв поліцейським про те, що не поділив з потерпілим горілку та ОСОБА_8 виганяв його з хати, у зв`язку з чим обвинувачений його вдарив;

5) висновком експерта №197 від 08.09.2019 за результатами проведення судово-медичної експертизи, висновками експертиз внутрішніх органів (гістології): експертизи зразків крові, сечі та субдуральної гематоми з трупа ОСОБА_8 ; висновком імунології потерпілого, якими підтверджено характер, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, зокрема тих, що перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 ;

6) висновком судово-психіатричного експерта №627 від 06.11.2019, який не тільки характеризує особу ОСОБА_7 , а в сукупності з іншими доказами підтверджує вчинення ним інкримінованого йому злочину в стані алкогольного спЙ`яніння;

7) показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , які повідомили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 товаришували та спільно, систематично вживали алкоголь. Окрім того, свідок ОСОБА_12 вказала, що до події обвинувачений проживав у потерпілого. У цій частині прокурор зауважує, що допитані рідний брат та сестра обвинуваченого - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили суду тільки про позитивні характеристики обвинуваченого, однак їм не відомі фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Прокурор вважає, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд поклав в основу виправдувального вироку є нелогічними та не послідовними, такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та свідчать про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Прокурор зауважує, що свідок ОСОБА_9 в суді підтвердив факт перебування ОСОБА_7 05.09.2019 у будинку потерпілого та спільного розпивання ними алкогольних напоїв. Свідок чув зі слів ОСОБА_7 , як останній повідомляв поліцейським про те, що не поділив з потерпілим горілку та ОСОБА_8 виганяв його з хати, у зв`язку з чим обвинувачений його вдарив. На думку прокурора ухилення ОСОБА_9 від експертизи з поліграфом не свідчить про його нещирість його показів та жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Прокурор вважає помилковими висновки суду про недопустимість протоколу огляду місця події від 07.09.2019, а саме житла потерпілого ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_2 , оскільки ця слідча дія була проведена на підставі дозволу двоюрідного брата загиблого - ОСОБА_17 , який є єдиним встановленим слідством родичем потерпілого. Слідство також отримало дозвіл на проведення огляду у цьому житловому помешканні на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_18 від 09.09.2019 р. Сам огляд місця події проводився з чітким дотриманням вимог КПК України з фото фіксацією, за результатами проведення зазначеної слідчої дії жодних скарг від учасників не надходило.

Вважає хибним висновок суду про недопустимість протоколу огляду трупу від 08.09.2019, проведеному без участі судово-медичного експерта всупереч положенням ст.238 КПК України, оскільки у цей день в приміщенні моргу Кам`янець-Подільської ЦРЛ було проведено огляд та вилучення одягу ОСОБА_8 , у зв`язку з чим судово-медичний експерт або лікар до участі в огляді одягу потерпілого не залучався.

Вказує, що висновки суду про порушення, яких ніби то припустилося слідство під час затримання ОСОБА_7 від 08.09.2019 р. та наступне вилучення у нього одягу не можна визнати обґрунтованими. Ці матеріали провадження, на думку прокурора не впливають на доведеність вини обвинуваченого в цілому.

Вважає помилковим висновок суду про неналежність та недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 з підстав порушення слідчим положень ст.233 ч.1 КПК України щодо проникнення до житла без дозволу слідчого судді.

На думку прокурора слідчий експеримент проведено слідчим з урахуванням вимог ст. ст. 233, 240 КПК України та практики Верховного суду України (постанова Верховного суду України від 30.09.2021 по справі № 761/32919/16-к КПК України), згідно яких наявність чи відсутність згоди на проведення слідчого експерименту, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені, виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

Наполягає на тому, що будинок АДРЕСА_3 , де відбувалися події злочину, на праві приватної власності належав, померлій ОСОБА_19 , а після її смерті фактичним користувачем став її син, загиблий ОСОБА_8 . ОСОБА_17 є двоюрідним братом потерпілого та єдиним родичем, який залишився після його смерті. Враховуючи наведені обставини, слідство отримало від ОСОБА_17 письмову згоду на проникнення до житла для проведення слідчого експерименту на законних підставах. Прокурор посилається на те, що під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 , обвинувачений в присутності свого захисника не тільки розповів про події, але і відтворив їх на місці, підписав протокол разом з захисником без зауважень. Вважає, що заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість цього доказу (постанова Верховного суду від 14.09.2020 у справі №740/3597/17).

Зауважує, що судом безпідставно не взяті до уваги, результати проведення НСРД, які проводилися в приміщенні ІТТ №6 ГУНП в Хмельницькій області, за якими обвинувачений ОСОБА_7 повідомив своєму співкамернику що бив потерпілого руками в голову і в потерпілого з носа пішла кров.

Наведені докази у своїй сукупності, на думку прокурора, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст. 121 КК України, а висновки суду щодо недоведеності його винуватості, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. У підсумку вказує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що згідно з п. 2 ч.1 ст. 411 та п.2. ч.1. ст. 409 КПК України є однією із підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції. Крім цього, судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.1 ч.1 с. 413 та п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, що також є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_7 , винним у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинуваченні за ст. 121 ч.2 КК України. Захисник та ОСОБА_7 заперечували проти апеляційних вимог прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що за наслідками судового розгляду судом було постановлено законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення з додержанням вимог ст. 370 КПК України, норм матеріального та процесуального права, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності до ст. 94 КПК України з наведенням відповідних мотивів.

Згідно ст. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

В межах частково проведеного за клопотанням прокурора судового слідства під час апеляційного перегляду провадження, обвинувачений ОСОБА_7 наполягав на своїй непричетності до смерті ОСОБА_8 , пояснив що товаришував з ним тривалий час, часто вживав з ним алкогольні напої та ночував у нього вдома. 5 вересня 2019 року у вечорі взяв спиртне і пішов до ОСОБА_8 . В той вечір до них прийшов його брат ОСОБА_9 , який почав сваритися через гроші, просив у них сигарети, потім хотів забрати його додому, але він не пішов з ОСОБА_9 .. Тому він розлютився та почав спочатку бити його, а потім ОСОБА_8 кулаками по голові і тулубу. Потім брат пішов і залишив їх. Він підняв ОСОБА_8 та посадив його, вони ще випили горілки та лягли спати. Проснувшись вранці побачив, що ОСОБА_8 спить, він вирішив його не будити, випив горілки, пішов додому, а потім на роботу.

7 вересня 2019 року о 19-20 год, у с. Калачківці його затримали, з поліцейськими вже був ОСОБА_9 . Поліцейські спочатку затримали ОСОБА_9 , повідомили йому, що ОСОБА_8 мертвий і той, щоб відвести вину від себе, вказав на нього, розповів їм, що потерпілого востаннє бачив з ним, тому підозра впала на нього. Того ж вечора їх затримали і доставили у відділок поліції, він не хотів щоб ув`язнити ОСОБА_9 , оскільки у нього є дитина і вони вже разом з ним були судимі, крім того він побоюється свого брата. Тому під час слідчого експерименту він пояснював, що завдав кілька ударів загиблому ОСОБА_8 . Під час апеляційного перегляду провадження, обвинувачений ОСОБА_7 про застосування до нього фізичного або психологічного насильства з боку працівників поліції не заявляв.

Свідок ОСОБА_9 апеляційному суду пояснив, що 5 вересня 2019 року у вечорі прийшов до ОСОБА_7 , але останнього дома не було. Він пішов за ним до ОСОБА_8 , побачив, що брат і потерпілий розпивають спиртне, запропонував брату піти додому, але ОСОБА_7 відмовився, тому він пішов додому один. Бійки не було, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він не бив, що було далі у житлі потерпілого, йому не відомо. Наступного дня він працював у с.Калачківці. 07.09.19 року у його присутності відбулася розмова між поліцейськими та його братом ОСОБА_7 , який їм казав, що вони не поділили горілку з загиблим ОСОБА_8 , намагався вигнати його з будинку і ОСОБА_7 його вдарив. Поліцейські самі сказали ОСОБА_7 що ОСОБА_8 помер.

Свідок ОСОБА_9 також пояснив, що коли кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 вже перебувало на розгляді в суді, він спочатку відмовився свідчити проти брата, а потім коли дізнався від сторони обвинувачення, що ОСОБА_7 намагається перекласти вину у вчиненні злочину на нього, дав свідчення в суді, про те, що брат повідомляв йому, що вночі вбив ОСОБА_8 .

Під час апеляційного перегляду провадження були також досліджені письмові матеріали провадження, зокрема:

Протокол огляду місця події з фото таблицями від 07.09.19 року ( а/с - 14-21 т.1) з якого вбачається, що місцем події злочину є будинок АДРЕСА_1 , в будинку зафіксовані розташування окремих кімнат, обстановки, виявлено труп ОСОБА_8 , вилучені шашки , виделки, тарілки, бутилки, наволочка, фрагмент матрацу, паспорт, код платника податків та інші речі; Заява ОСОБА_17 , якою він дозволяє провести огляд будинку АДРЕСА_1 від 07.09.19 року (а/с - 13 т.1);

Протокол огляду трупа ОСОБА_8 від 08.09.19 року в приміщенні моргу (а/с - 45-46 т.3), за яким слідчим були вилучені брюки, сорочка та білизна загиблого;

Протокол слідчого експерименту від 12.09.19 року (а/с - 102-109 т.1) проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 за яким він на місці у будинку АДРЕСА_1 пояснив та показав , що наніс три удари в обличчя ОСОБА_8 який потім впав на металеві каструлі;

Висновок судово-медичної експертизи № 197 від 08.09.19 року (а/с - 29-34 т.1), за яким у ОСОБА_8 зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми - скроневої долі ліворуч з розповсюдженням на базальні відділи скроневої долі зліва (крововилив між твердою оболонкою головного мозку та речовиною головного мозку), травматичний субарахноїдальний крововилив на рівні тім`яної долі головного мозку ліворуч (крововилив в м`яку мозкові оболонки головного мозку), два крововиливи в м`які тканини голови в проекції тім`яної ділянки зліва в середньому відділі та в лобній ділянці зліва, забійної рани в області спинки носу з ліва, п`яти синяків в підочній області зліва, в області верхнього повіка лівого ока, в виличній області зліва, в лобній області зліва, щічній області справа, що могли утворитися внаслідок не менше семиразової дії тупого предмета по механізму «удар» не виключається кулаком сторонньої особи в швидкій послідовності один за одним. Наведені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення і мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті. Крім того у загиблого ОСОБА_8 виявлені перелом четвертого ребра по передньо-підпаховій лінії справа, крововиливи в міжреберні м`язи 4-5 міжреберій, синяк на передньо-підпаховій лінії грудної клітки справа в проекції 4-5 ребер, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які при житті приводять до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня, сімнадцяти синяків на передній поверхні грудної клітки на рівні грудини в середній та нижній третинах, на передньо-боковій поверхні грудної клітки зліва на рівні 4,5,6,7,8 ребер по передньо, середньо підпаховим лініям, синяк на тильній поверхні лівої кисті на рівні всіх п`ясних кісток на рівні проксимальних фаланг 3-4 пальців, чотири садини на рівні третьої п`ясної кістки, на тильній поверхні лівого променево-запясткового суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які могли утворитися від численної дії тупих предметів по механізму «удар-тертя».

Висновок судової гістологічної експертизи № 1478 від 18.09.19 року ( а/с - 35 т.1), за яким у загиблого ОСОБА_8 виявлений субарахноїдальний крововилив в головний мозок, набряк головного мозку. За висновком судової медичної токсикологічної експертизи № 1683 від 19.09.19 року в крові загиблого ОСОБА_8 виявлений алкоголь. ( а/с - 36 т.1). За висновком судової імунологічної експертизи № 284 від 17.09.19 року ( а/с - 37-38 т.1) кров ОСОБА_8 , відноситься до імунологічної групи 0 з анті А та анті В ізосерологічною системою АВО.

Висновок судової психіатричної експертизи № 627 від 06.11.19 року, за яким ОСОБА_7 є осудним, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (а/с 134-136 т. 1).

Перевіряючи апеляційні доводи прокурора в частині спростування висновків суду про визнання письмових доказів обвинувачення недопустимими, колегія суддів вважає їх обґрунтованими на виходить з наступного.

Колегія суддів вважає, що протокол огляду місця події огляду місця події з фото таблицями від 07.09.19 року ( а/с - 14-21 т.1), за яким оглянуто житло потерпілого у АДРЕСА_2 , на місці події було виявлено труп ОСОБА_8 є належним та допустимим доказом. Колегія суддів керується вимогами ст.233 ч.3, ст. 234 КПК України, за якою слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що огляд місця події 07.09.19 року було проведено слідством з додержанням вимог ст. 234 КПК України, після проведення огляду слідством було отримано ухвалу слідчого судді Кам`янець-подільського районного суду (т.1а.с.76 ) з дозволом на проведення огляду на адресою мешкання загиблого ОСОБА_8 . Висновки суду, що ухвала слідчого судді на проведення огляду житлового приміщення пов`язана з невідкладним випадком - врятуванням життя потерпілого, не відповідає її змісту. Колегія суддів вважає, що огляд житла потерпілого було проведено слідчим на законних підставах з метою фіксації виявлених слідів злочину у житлі ОСОБА_8 . Слідчим при проведенні огляду місця події були залучені поняті, спеціаліст, огляд трупа ОСОБА_8 проводився за участю судово-медичного експерта з додержанням вимог ст. 237,238 КПК України До протоколу огляду місця події від 07.09.19 року долучені фото таблиці з фіксацією обстановки у будинку, трупу та речей, вилучених під час проведення цієї слідчої дії, що виключає у колегії суддів сумніви в об`єктивності, викладених в протоколі обставин. Крім того, апеляційний суд виходить з того, що під час проведення огляду місця події 07.09.19 року слідчим в порядку ст. 233 ч.1 КПК України було отримано згоду ближчого родича померлого ОСОБА_8 на проникнення до житла у б. АДРЕСА_2 - ОСОБА_17 ( а/с 13 т.1), а висновки суду в частині того, що після смерті власниці будинку ОСОБА_19 , померлої у 2011 році, право власності на будинок не було визначено за спадкоємцями, законність дій слідчого не спростовують.

З аналогічних підстав колегія суддів також вважає помилковим висновок суду про недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 від 12.09.19 року (а/с - 102-109 т.1) через порушення слідчим положень ст.233 ч.1 КПК України щодо проникнення до житла без дозволу слідчого судді. У даному випадку слідчий експеримент проводився з письмової згоди ОСОБА_17 , єдиного відомого спадкоємця після смерті ОСОБА_8 . Колегія суддів вважає, що слідчий експеримент було проведено слідчим та складено відповідний протокол в порядку ст. 240 КПК України зметою перевірки і уточнення відомостей, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду про недопустимість протоколу огляду трупа в морзі від 08.09.19 р. (т.1а.с.45-46), з причини проведення цієї слідчої дії без участі експерта.

Згідно ст. 238 ч.1 КПК України, огляд трупа слідчим, прокурором проводиться за обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта. На думку колегії суддів у даному випадку не залучення судово-медичного експерта для огляду трупа в морзі не можна визнати порушенням вимог ст. 238 ч.1 КПК України, оскільки фактично труп ОСОБА_8 було оглянуто 07.09.19 року за місцем огляду місця події за участю судово-медичного експерта та направлено для проведення судово-медичних експертиз з метою встановлення причин смерті в порядку ст. 237, ст.. 238 ч.2 КПК України.

Фактично 08.09.19 року за місцем знаходження трупа ОСОБА_8 в морзі слідчим у присутності понятих було оглянуто та вилучено одежу та білизну померлого про що складено відповідний протокол.

Отже, порушень вимог КПК України при проведенні наведених слідчих дій, складанні та фіксації процесуальних рішень, які б ставили під сумнів їх зміст, порушували права учасників кримінального провадження, тобто підстав, передбачених ст. 86, 87 КПК України для визнання цих доказів недопустимими, колегія суддів не вбачає.

Аналізуючи висновок проведеної у кримінальному провадженні під час судового розгляду за клопотанням захисту судової психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа від 28.02.22 року (а/с - 171-205 т.2) колегія суддів вважає його недопустимим доказом та керується положеннями ст. 84 КПК України, за якою доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Застосування комп`ютерного поліграфа, в тому числі і для отримання висновків психологічної експертизи з метою перевірки показань учасників кримінального провадження у якості джерела доказів, діючим КПК України не передбачено. Така практика є сталою і вбачається також з висновків викладених в Постановах ВС зокрема від 11.06.20 року у справі № 621/1308/18, від 23.09.21 р. № 234/4850/17 та ін..

Колегія суддів також виходить з того, що не ґрунтується на вимогах КПК України і зобов`язання судом свідка, у даному випадку ОСОБА_9 , пройти психологічну експертизу з використанням комп`ютерного поліграфа. Пояснення свідка ОСОБА_9 , отримані судом безпосередньо під час судового розгляду провадження підлягають перевірці та оцінці судом в порядку ст. 94 КПК України як окремого доказу так і в сукупності з іншими доказами зібраними слідством та дослідженими судом.

З наведених підстав, колегія суддів вважає апеляційні доводи прокурора де він піддає оцінці на користь обвинувачення висновок судової психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа від 28.02.22 року в частині показів обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 позбавленими правового змісту.

Колегія суддів відкидає апеляційні доводи прокурора де він наводить у якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 відомості здобуті в ході проведення НСРД (т1 а.с.158-162) та виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом встановлено, що 16 та 17 жовтня 2019 року в рамках кримінального провадження №0000432 внесеногодо ЄРДР 08.09.19 р., на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Хмельницької області від 20 вересня 2019 року було проведено негласні слідчі (розшукові) дії, аудіо- та відеоконтроль щодо ОСОБА_7 , який тимчасово утримувався в ІТТ № 6 Кам`янець-Подільського ВП ГУНП Хмельницької області.

За результатами проведення вказаних слідчих дій було складено відповідні протоколи, які разом з аудіо - та відеозаписами оперативних слідчих дій сторона обвинувачення надала суду як доказ винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст. 121 ч.2 КК України ( а/с - 149-164 т.1).

Суд першої інстанції дослідив цей доказ та надав йому оцінку в порядку ст. 94 КПК України та відкинув його, вказавши у вироку, що за своїм змістом він не доводить причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину та суперечить іншим дослідженим судом доказам.

Негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт і методи проведення яких не підлягають розголошенню, спрямовані на збирання, перевірку чи дослідження фактичних даних у конкретному кримінальному провадженні, та які проводяться у разі крайньої необхідності, коли відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати іншим способом. Негласні слідчі (розшукові) дії, які, за визначенням законодавця, є видами втручання в приватне спілкування, мають характер обмеження широкого права - недоторканості особистого життя, забезпечення якого належить до принципів кримінального процесу. Підстави проведення негласних слідчих (розшукових) дій визначено в ст. 246 КПК України.

Виходячи з положень ст. 258 ч.3 КПК України спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб. Аудіо та відео контроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування згідно ст. 258 ч.4 КПК України.

Колегія суддів виходить з того, що у даному кримінальному провадженні на час проведення НСРД у жовтні 2019 року, ОСОБА_7 мав статус підозрюваного у кримінальному провадженні і перебував під повним контролем працівників правоохоронних органів, був затриманий 08.09.19 року (а/с - 49 т.1), у той же день йому був призначений захисник (а/с - 58 т.1), щодо ОСОБА_7 , слідчим суддею був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою ( а/с - 98-99 т.1), під час проведення НСРД аудіо та відео спостереження, протокол якої міститься в матеріалах провадження ( а/с - 158-161 т.1) ОСОБА_7 знаходився в ІТТ№ 6 ГУНП в Хмельницькій області. Доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст. 121 ч.2 КК України здійснювалося передбаченими КПК України засобами, проводився допит підозрюваного, слідчий експеримент та ін.. Виходячи з наведених обставин, колегія суддів вважає, що аудіо та відео спостереження у даному випадку не можна вважати втручанням у приватне спілкування.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора в цій частині, колегія суддів вважає що надані прокурором протоколи про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій та записи цих слідчих дій є недопустимими доказами, оскільки у даному конкретному випадку з огляду на зміст вказаних протоколів фактично мала місце розмова представника агентурного апарату, підконтрольного слідству, який ставить питання, а потім уточнює відповіді ОСОБА_7 , який перебуває під контролем поліції, має чітко визначений статус підозрюваного, що не можна вважати втручанням у приватне спілкування у розумінні ст.260 КПК України. Така позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо недопустимості використання доказів, отриманих з порушенням права мовчання та свободи від самовикриття, доведення вини особи належними засобами доказування, а також з усталеною практикою ВС.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора в цілому в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за ст. 121 ч.2 КК України колегія суддів вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

З матеріалів кримінального провадження зокрема висновків судово-біологічної експертизи (т.1 а.с.195-275), вбачається, що на одязі обвинуваченого (сорочці і джинсах - об`єкти 55, 56) не знайдено крові потерпілого ОСОБА_8 , а є кров ОСОБА_7 , що підтверджує версію захисту, що обвинувачений був побитий свідком ОСОБА_9 . На взутті ОСОБА_7 взагалі крові не виявлено.

Аналізуючи протокол слідчого експерименту від 12.09.19 року (а/с - 102-109 т.1) проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , за яким він на місці у будинку АДРЕСА_1 пояснив та показав, що наніс три удари в обличчя ОСОБА_8 , який потім впав на металеві каструлі, колегія суддів вважає його належним та допустимим доказом обвинувачення, що відповідає положенням ст. 240 КПК України. Ця слідча дія була проведена з метою перевірки та уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки під час слідства ОСОБА_7 пояснював що завдавав удари по голові ОСОБА_8 . Колегія суддів виходить з того, що обставини та кількість ударів, зафіксованих в протоколі слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 не відповідає кількості ударів в область голови та тілесних ушкоджень встановлених за висновком судово-медичної експертизи № 197 від 08.09.19 року (а/с - 29-34 т.1).

Колегія судді, оцінюючий цей доказ обвинувачення в порядку ст. 94 КПК України, надає перевагу показам ОСОБА_7 , наданим під час судового розгляду провадження в суді першої інстанції, а також під час частково проведеного судового слідства в суді апеляційної інстанції, в яких він заперечував свою причетність до побиття ОСОБА_8 06.09.19 року за обставин, викладених в обвинуваченні та пояснював, що тілесні ушкодження потерпілому завдавав його брат ОСОБА_9 , наводив причини, за якими обмовив себе під час слідства, оскільки не бажав, щоб брат, який має родину та неповнолітню дитину був ув`язнений, побоюється свого брата, який часто застосовує до нього фізичне насильство. Такі покази ОСОБА_7 були отримані судом безпосередньо у судовому засіданні з додержанням положень ст. 23 КПК України. Мотиви з яких ОСОБА_7 змушений був обмовити себе під час досудового розслідування, зокрема при проведенні слідчого експерименту підтверджуються і поясненнями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які повідомляли суду, що ОСОБА_9 застосовує до обвинуваченого та інших фізичне насильство, тому у ОСОБА_7 є причини побоюватися ОСОБА_9 .

З наведених причин колегія суддів відкидає і надані в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду провадження, покази свідка ОСОБА_9 , який стверджував, що чув як ОСОБА_7 визнавав у розмові з поліцейськими, що бив ОСОБА_8 крім того, враховує, що з пояснень цього свідка під час апеляційного перегляду провадження вбачається, що він повідомляв суду про те, що ОСОБА_7 , зізнавався йому що вбив ОСОБА_8 після того, як дізнався від представників обвинувачення, що ОСОБА_7 намагається обмовити його у вчиненні цього злочину.

Колегія суддів вважає, що покази свідка про обставини які йому відомі взагалі не можна вважати вагомим доказом вини ОСОБА_7 , виходить з того, що за обставин встановлених судом свідок ОСОБА_9 є упередженою особою, разом з ОСОБА_7 був у будинку ОСОБА_8 в ніч на 06.09.19 року і може мати мотиви для обмови обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що інші докази, що містяться в матеріалах провадження, а саме протокол огляду місця події від 07.09.19 року, протокол вилучення речей одежі ОСОБА_8 у морзі від 08.09.19 року, висновки експертиза внутрішніх органів (гістології) (т.1 35); експертизи зразків крові, сечі та субдуральної гематоми з трупа ОСОБА_8 ( т.1 .а.с. 36); висновок імунології (т.1 м.д.с. а.с. 37), висновок судової психіатричної експертизи № 627 від 06.11.19 року щодо ОСОБА_7 ( 134-136 т.1) лише фіксують у визначеному КПК України порядку обставини, встановлені слідством які підлягають доказуванню згідно положень ст. 91 КПК України, що стосуються події вчинення злочину, але ніяким чином не доводять причетність та винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину за інкримінованих йому обставин. Не доводять таких обставин і покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 ..

Інших доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст. 121 ч.2 КК України стороною обвинувачення не здобуто та матеріали кримінального провадження не містять і апеляційні твердження прокурора таких висновків суду не спростовують.

Виходячи з положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Аналізуючи докази, зібрані слідством у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що слідством не здобуто сукупності доказів на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст. 121 ч.2 КК України.

У підсумку, приймаючи рішення за апеляційними доводами прокурора, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність вини обвинуваченого та керується ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року, за яким при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК України в редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.08 року, «Козинець проти України» від 06.12.17 року та ін.. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та зваємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Колегія суддів констатує, що докази, зібрані слідством та надані суду у даному кримінальному провадженні не викликають сумнівів з приводу їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку з іншими, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.

У підсумку апеляційного перегляду провадження, колегія суддів вважає, що під час досудового слідства не було зібрано та судом під час судового розгляду досліджено достатньо доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину передбаченого ст 121 ч.2 КК України, апеляційні доводи, наведених висновків суду не спростовують.

Інших підстав для скасування або зміни вироку суду передбачених ст. 409,411 КПК України апеляційна скарга прокурора не містить та колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець - Подільського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року ухвалений щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2