ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 759/22972/20

провадження № 51-1096 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 80001049, за обвинуваченням,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демшин Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На останнього покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 жовтня 2020 року приблизно о 1 годині 30 хвилин, знаходячись поруч з кіоском «Шаурма», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Жолудева, 4, розпочав бійку із потерпілим ОСОБА_8 .

Після приїзду невстановлених осіб, ОСОБА_7 разом з цими особами, почали наносити потерпілому ОСОБА_8 удари, в ході чого обвинувачений вибив у потерпілого з кишені мобільний телефон марки «Ксяомі МІ 9Т», чорного кольору, вартістю 12000 грн. Після завершення бійки, ОСОБА_7 умисно, відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року вирок Святошинського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вважає, що суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 419 КПК, не мотивував своє рішення та не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення. Порушуючи вимоги кримінального процесуального закону не надав своєї оцінки щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині зміни кваліфікації дій засудженого, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме дійшов висновку про правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК.

Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів скарги прокурора про безпідставність застосування відносно засудженого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та не надав на них вичерпних відповідей, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу прокурора обґрунтованою та просив її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 - 414 КПК.

За приписами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями кримінального процесуального закону України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті94 КПК, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.

Відповідно до ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, крім іншого, зазначаються короткий зміст вимог апеляційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала, а також мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Крім того, при залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Тобто, суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів касаційного суду встановила, що суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні фактичні обставини справи, дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 186 КК на ч. 1 ст. 186 КК, оскільки вважав, що кваліфікуюча ознака «за попередньою змовою групою осіб» стороною обвинувачення доведена не була. З огляду на викладене, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК. Крім того, врахувавши обставини справи та особу винного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому, на підставі положень ст. 75 КК, звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням.

Не погоджуючись з такими висновками, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Прокурор вказав, що при оцінці доказів суд не обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність кваліфікуючої ознаки «попередня змова групи осіб» та що безпосереднє викрадення мобільного телефону вчинив один ОСОБА_7 , в той час як невстановлені особи лише спільно били потерпілого.

Так, прокурор вважає, що спільність умислу спрямованого на відкрите викрадення чужого майна підтверджено конклюдентними діями учасників вчинення злочину, адже вони діяли як співвиконавці, та зазначене узгоджується з показаннями потерпілого та єдиного свідка у справі.

Також прокурор не погодився з призначеним ОСОБА_7 покаранням, вважаючи його надмірно м`яким.

Натомість, апеляційний суд, хоч і виклав доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, втім, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив мотивованих підстав з яких її визнано необґрунтованою, що суперечитьч. 4 ст. 370 КПК, відповідно до якої вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції обмежившись загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій засудженого та призначеного йому покарання, належним чином не перевіривши всіх доводів апеляційної скарги прокурора, не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційної скарги та не розглянув доводи прокурора щодо наявності в матеріалах провадження достатніх та допустимих доказів щодо підтвердження кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не надав відповіді на доводи прокурора щодо наявності домовленості про відкрите викрадення чужого майна між учасниками вчинення злочину, яка була досягнута за допомогою конклюдентних дій, а також не надав своєї оцінки показам потерпілого та свідка.

Апеляційний суд наведені вище доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення належним чином не перевірив і не спростував внаслідок чого істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та дійшов передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Верховного Суду вважає слушними доводи касаційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання, оскільки апеляційний судналежним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК.

За таких обставин ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло за собою неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність і підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У разі кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК, призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 419, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3