ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2181/23 Справа № 179/1071/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 від 07.07.2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, українця, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи правильність встановлення фактичних обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 .

Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано достатньою мірою, що ОСОБА_7 визнав вину в скоєному злочині, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягався, а тому враховуючи вказані відомості вважає, що останньому може бути призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Зазначає, що потерпілими у даному кримінальному провадженні не висунуто будь - яких претензій матеріального та морального характеру, а врахування судом як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину з особливою жорстокістю, вважає безпідставним.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи правильність встановлення фактичних обставини справи, кваліфікацїю дій обвинуваченого та доведеність його вини, у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 .

Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано достатньою мірою, що ОСОБА_7 визнав вину в скоєному злочині, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, примирився із потерпілими та сприяв встановленню фактичних обставин скоєння злочину та його розкриттю, а тому враховуючи вказані відомості вважає, що останньому може бути призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Зазначає, що потерпілими у даному кримінальному провадженні не висунуто будь - яких претензій матеріального та морального характеру.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України та призначене йому покарання:

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в залі судового засідання до вступу вироку в закону силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 5 квітня 2023 року.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України та про процесуальні витрати.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 04.07.2018 року, діючи за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в період з 20:30 год. до 23:30 год. проти волі потерпілого ОСОБА_9 , в період з 21:41 год. до 23:30 год. проти волі потерпілого ОСОБА_11 та в період з 22:45 год. до 23:30 год. проти волі потерпілого ОСОБА_12 утримували останніх в лісозахисній смузі зв`язаними та прив`язаними до дерева, тим самим не даючи потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можливості залишити місце, в якому вони не бажали перебувати, незважаючи на неодноразові прохання останніх відпустити, періодично умисно наносячи потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 численні удари, тим самим заподіюючи сильного фізичного болю, моральних страждань, шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій.

Умисні дії ОСОБА_7 у цій частині кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі та викраденні людини, вчинене щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань,

Крім того, умисні дій ОСОБА_7 у цій частині кваліфіковані за ч. 2 ст. 127 КК України як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи інформацію чи зізнання, з метою покарати його чи іншу особу за дії, вчинені ним або іншою особою, чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг і просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим зважаючи на обмеження, встановлені положеннями ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг захисника та представника потерпілого щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому покарання та можливості виправлення останнього без реального його відбування, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не може із ними погодитись.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, серед яких кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше хоч і не притягувався до кримінальної відповідальності, втім вину не визнав, не розкаявся у скоєному,шкоду потерпілим не відшкодував, - і прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення цього обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання за кожне із вчинених кримінальних правопорушень у межах санкцій інкримінованих частин статей закону про кримінальну відповідальність, та остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років, з реальним його відбуванням.

Колегія суддів вважає, що вказане покарання, яке призначене відповідно до нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 127 КК України, з поглиненням цим покаранням менш суворого покарання, призначеного за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, є справедливим, відповідає вимогам закону та принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг, які за своїм змістом є аналогічними та зводяться до обгрунтування наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Так, згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія приймає до уваги, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 засуджено за те, що він вчинив низку умисних злочинів як проти здоров`я, так і проти особистої свободи декількох осіб, а саме, діючи за попередньою змовою спільно з іншим співучасником, послідовно, на протязі декількох годин, позбавляв волі трьох потерпілих шляхом прив`язування їх у напів-підвішеному стані липкою стрічкою (скотчем) до гілки дерева у лісосмузі за межами населеного пункту, та вчиняв щодо них насильницькі дії, які полягали у нанесенні потерпілим численних ударів руками, а також заздалегідь підготовленою дерев`яною палицею.

Вчинення ОСОБА_7 вказаних дій свідчать про стійкість його протиправної поведінки, його зневажливе ставлення до суспільства і встановлених у ньому правил, а також здоров`я, гідності, особистих прав та свобод інших осіб. За таких обставин можливість досягнення щодо останнього мети кримінального покарання без реального його відбування, зі звільненням від нього з випробуванням, має підтверджуватись вагомими обставинами, яких не вбачається.

Так, на протязі судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою винуватість фактично не визнавав, оскільки підтвердив лише те, що декілька разів вдарив потерпілого ОСОБА_9 , факт позбавлення останнього волі та вчинення будь-яких дій щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заперечував, матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував, що свідчить про його цинічне ставлення до скоєного та відсутність будь-якого каяття.

Той факт, що після ухвалення щодо ОСОБА_7 обвинувального вироку суду, із призначенням покарання у виді тривалого позбавлення волі та з реальним його відбуванням, останній визнав свою вину у скоєному, відшкодував шкоду потерпілим та примирився із ними, колегія суддів розцінює як дії, спрямовані на пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, і не вважає їх проявом щирого каяття з його боку, у зв`язку із чим доводи апеляційних скарг у цій частині оцінює критично.

Одночасно приймається до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно як особа схильна до хуліганських дій.

Доводи апеляційної скарги захисника про безпідставне врахування у вироку обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення злочину з особливою жорстокістю, - колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки про наявність такої обставини може свідчити зокрема спосіб вчинення злочину, коли винний усвідомлює, що заподіює потерпілому особливі страждання шляхом знущань, катувань, мордувань, мучень тощо. З фактичних обставин справи вбачається, що катування потерпілих відбувалося на протязі тривалого часу, зокрема потерпілий ОСОБА_9 залишався прив`язаним до дерева у напів-підвішеному стані близько трьох годин, а також внаслідок побиття потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_13 неодноразово втрачали свідомість, втім після того, як вони приходили до тями, обвинувачений продовжував їх катування, що свідчить про особливу жорстокість дії останнього.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що доводи захисника у цій частині в цілому мають формальний характер та не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки суд першої інстанції, встановивши наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення злочину з особливою жорстокістю, - фактично її у такому статусі не врахував, оскільки за відсутності пом`якшуючих обставин покарання за тяжкий злочин, вчинений одночасно щодо трьох потерпілих, було призначене у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 127 КК України, а остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень - шляхом поглинення цим покаранням покарання, призначеного за менш тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання, та про відсутність підстав для звільнення цього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено, у зв`язку із чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4