Ухвала

іменем України

25 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 523/9838/19

провадження № 51-5650 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року,

встановив:

За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) є таким, що судимості не мав, визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Судом також вирішено заявлений цивільний позов та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01 квітня 2019 року приблизно о 09:00 ОСОБА_5 , знаходячись в ліфті парадної № 1 будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_6 , майно якої вирішив викрасти. Після чого, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, а саме завдав удар ліктем руки в обличчя останньої.

Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 та розуміючи, що вона не зможе чинити йому опір, відкрито викрав належний їй мобільний телефон марки «Ірhоnе», вартістю 10 500 грн, із сім-картою «Київстар», яка матеріальної цінності не становить, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 10 500 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, авирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 - без зміни.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вказані судові рішення щодо ОСОБА_5 , а кримінальне провадження закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовує тим, що допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 не визнав вину та категорично заперечував щодо причетності до вчиненого кримінального правопорушення. Вказує на те, що з пояснень свідків та потерпілої вбачається, що будь-яких очевидців даної події немає, а свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надав показання, в яких підтвердив алібі засудженого, зазначивши, що останній 01 квітня 2019 року о 08:00 знаходився вдома. Посилається на відсутність будь-яких письмових або речових доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПКпередбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У касаційній скарзі захисник не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статтями 433, 438 КПКне є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.

Доводи захисника про те, що судами попередніх інстанцій не встановлено достатньо доказів для доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, є безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд поклав в основу вироку показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що ОСОБА_5 завдав їй удар в обличчя та викрав у неї телефон, після чого вона почала кликати на допомогу; показання свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що їй повідомили про те, що її доньку пограбували, вона бачила у потерпілої червону щоку та остання розповіла їй обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також свідок зазначила про те, що в подальшому потерпіла по фотознімках впізнала ОСОБА_5 як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, при цьому, в районному відділі обвинувачений запропонував їм грошові кошти та «мірно розійтись»; показання свідка ОСОБА_9 про те, що в день події вона бачила як з ліфта вийшов ОСОБА_5 та вона чула крики про допомогу; показання свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що зранку він провів свою доньку ОСОБА_6 з квартири, при цьому в руках у неї був мобільний телефон і навушники, через деякий час на його мобільний зателефонувала дружина і повідомила, що їх доньку пограбували, надалі він побачив доньку, щока якої була з червоним садном;

Крім того, суд дослідив протокол огляду місця події від 01 квітня 2019 року із ілюстрованою таблицею, згідно якого об`єктом огляду є ліфт, розташований в будинку по АДРЕСА_2 , де було вчинено кримінальне правопорушення відносно неповнолітньої ОСОБА_6 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 та 10 квітня 2019 року і довідки до них, відповідно до яких ОСОБА_6 впізнала серед наданих фотознімків за зовнішніми ознаками ОСОБА_5 як особу, яка вчинила відносно неї злочин; заявою ОСОБА_7 від 11 травня 2019 року, згідно якої останній добровільно видав працівникам поліції належні сину ОСОБА_5 речі, а саме: джинсові куртку та штани; протокол огляду та постанову про долучення речових доказів від 11 травня 2019 року, відповідно до яких об`єктом огляду є речі, в які був одягнений обвинувачений під час вчинення злочину; протоколи пред`явлення речей для впізнання від 11 травня 2019 року, згідно яких ОСОБА_6 серед наданих речей впізнала речі, а саме джинсові куртку та штани, в які був одягнений ОСОБА_5 в момент вчинення відносно неї кримінального правопорушення; листи-відповіді ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капитал» від 31 травня 2019 року і ПТ «Ломбард «Гроші тут» від 01 червня 2019 року, згідно яких ОСОБА_5 не звертався до вказаних організацій та не отримував кредити під заставу мобільного телефону.

При цьому, районний суд критично віднісся до показань ОСОБА_5 про те, що він не викрадав мобільний телефон та взагалі не вчиняв кримінальне правопорушення, та розцінив ці дії як лінію захисту засудженого з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, оскільки такі показання спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Отже, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, повністю доведена.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок районного суду, погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК.

Так, суд апеляційної інстанції, врахувавши чітку позицію потерпілої ОСОБА_6 , яку вона підтримувала в ході всього судового розгляду, про те, що ОСОБА_5 застосував до неї насильство у виді ляпаса по обличчю та викрав з її рук телефон, впізнання нею обвинуваченого по одягу та фотознімкам як особу, яка відкрито викрала в неї майно, показання свідка ОСОБА_9 та інші встановлені обставини, вважав безпідставними доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд зважив на те, що районний суд критично оцінив пояснення свідка ОСОБА_7 , оскільки засуджений є рідним сином останнього, а тому свідок надав показання на користь ОСОБА_5 з метою захисту та подальшого уникнення від кримінальної відповідальності останнього.

Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказані показання обґрунтовано спростовуються як показаннями потерпілої, так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, підстав не довіряти яким цим судом не встановлено.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій у колегії суддів сумніву не викликають, оскільки, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що вина засудженого ОСОБА_5 доведена повністю.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а його висновки про залишення апеляційної скарги засудженого та його захисника без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3