Справа №751/4628/23
Провадження №1-кс/751/1086/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 р. місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новозаводського районного суду міста Чернігова клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000087 від 24.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1, ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.307 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер, Козелецького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

слідчий - ОСОБА_3 ,

прокурор - ОСОБА_5 ,

підозрюваний - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання

1. 09.06.2023 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) діб з подальшим утриманням в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» за адресою: смт. Макошине, Корюківського району, пров. Дружби, буд. 5.

2. З клопотання вбачається, що СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000087 від 24.05.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1, ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.307 КК України, стосовно причетності ОСОБА_4 до вимагання грошових коштів зі слідчо-заарештованих осіб, поміщених до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

3. 07.06.2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

4. 08.06.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

5. Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливості запобігти зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб без визначення розміру застави.

ІІ. Позиція сторін

6. В судовому засіданні слідчий та прокурор подане клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, наполягали на його задоволенні. Окрім обрання запобіжного заходу, просили визначити установу для подальшого утримання підозрюваного, що обумовлено конкретними обставинами, з метою нейтралізації подальшого впливу на ув`язнених в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

7. Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні категорично заперечували щодо застосування запропонованого органом досудового слідства запобіжного заходу, вказуючи про можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи сторони захисту зводяться до необґрунтованості пред`явленої підозри та недоведеності існування заявлених ризиків, які б виправдовували обрання виняткового запобіжного заходу. Сторона захисту також проінформувала суд про незадовільний стан здоров`я, ненадання фахової медичної допомоги після затримання та рідкісний діагноз, що обумовлює особливі умови лікування підозрюваного.

ІІІ. Процедура

8. Порядок застосування запобіжних заходів визначений ст.194 КПК України. Клопотання та матеріали, якими обґрунтовується органом досудового слідства необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погоджене з прокурором та у відповідності до ч.2 ст.184 КПК України надані 09.06.2023 року підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику.

9. Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

10. Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

11. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

12. Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

IV. Оцінка слідчого судді

13. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя відповідно до вимог ст.194 КПК України зобов`язаний з`ясувати наступні обставини:

13.1 Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Європейської Конвенції про захист прав людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom, § 34).

Згідно повідомлення про підозру від 08.06.2023 року ОСОБА_4 підозрюється у вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що сукупність наданих слідчим та прокурором доказів, зокрема: протоколи допиту свідка ОСОБА_7 від 19.04.2023, свідка ОСОБА_8 , від 15.05.2023 року, свідка ОСОБА_9 від 02.06.2023 року; протоколи проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 01.05.2023 року, від 12.05.2023 року, від 07.06.2023 року, від 08.06.2023 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 від 11.05.2023 року та від 07.06.2023 року; протокол впізнанням за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_10 від 12.05.2023 року; дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 можливо скоїв злочин, передбачений ч.4 ст.189 КК України, та на даному етапі досудового слідства є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аргументи сторони захисту про сумнівність змісту протоколів НСРД ґрунтуються виключно на припущеннях та не враховуються слідчим суддею при обґрунтуванні рішення.

13.2 Наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваної, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

В поданому клопотанні слідчий вказав на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженні; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В контексті практики Європейського суду з прав людини переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Слідчий суддя приймає до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України. Максимальна санкція відповідної частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Окрім того, слідчий суддя враховує, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в т.ч. за умисні корисливі злочини, наявність в суді на розгляді обвинувального акту, відсутність відомостей про офіційні джерела прибутку, зареєстрованого майна, міцних соціальних зв`язків, а також перебування на утриманні інших осіб, репутацію підозрюваного та його стан здоров`я.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя вважає, що наслідки ризику втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і його процедура виконання покарання.

Переконливим є також твердження органу досудового слідства про можливість незаконного впливу підозрюваного на свідків в даному кримінальному провадженні. Обґрунтованість даного ризику обумовлена тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на свідків, потерпілих, з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, врахована встановлена КПК процедура отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1,2 ст.23,95,224 КПК).

Слідчий суддя частково погоджується з аргументами сторони захисту, що слідчий, надавши до клопотання про застосування запобіжного заходу протоколи допиту свідків та потерпілого з відкритими анкетними даними умисно створив передумови для існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний, ознайомившись з пред`явленою підозрою здатен і самостійно ідентифікувати особу потерпілого.

Окрім того, ОСОБА_4 в судовому засіданні завуальовано підтвердив значущість його позиції при певних спірних ситуаціях серед ув`язнених, а враховуючи конкретні обставини справи та особу підозрюваного, з`ясування ним відомостей щодо дотичних до провадження осіб, більшість з яких є ув`язненими в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», не виявляється вкрай складним питанням.

Слушними є доводи слідчого щодо існування на даному етапу досудового розслідування ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженні, а також вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, з огляду на репутацію підозрюваного та вагомість реального впливу на ув`язнених, що вказує на можливість координації та планування їх дій, категоричне заперечення ним причетності до інкримінованого злочину, що посилює ризик формування захисних версій, перебування в суді на розгляді обвинувального акту в іншому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя наголошує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи надані сторонами докази, суд вважає, що в конкретній ситуації існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням тяжкості покарання в співставленні з характеризуючими даними підозрюваного, є достатньо високими.

Нагородження підозрюваного подякою від командира в/ч НОМЕР_1 за допомогу ВСУ заслуговує на увагу як позитивно характеризуючі відомості, проте вказана обставина суттєво не зменшує вище встановлені ризики у кримінальному провадженні.

Що стосується доводів сторони захисту про тяжкий стан здоров`я підозрюваного, то слідчий суддя не може їх враховувати при розгляді даного клопотання як на безумовну підставу для відмови в задоволенні клопотання слідчого, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість надання ОСОБА_4 медичної допомоги в умовах тримання під вартою матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до ст.49 Конституції України, підозрювані не обмежені у реалізації права на охорону здоров`я, шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій утримується.

Посилання захисника на похилий вік підозрюваного, який виключає обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованим, оскільки жодними нормами кримінального процесуального законодавства не передбачено обмежень за віком при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу.

13.3 Можливість застосування альтернативних запобіжних заходів

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, і якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора.

Пункт 1 ст.5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свобод и не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин /див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини»/.

В п.62 у справі «Боротюк проти України» (Khayredinov v. Ukraine) Європейський Суд з прав людини вказав, що «у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції підозрюваного та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з потерпілим.

Враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, відомості про особу підозрюваного, який раніше судимий, відсутність стійких соціальних зв`язків, відсутність постійного джерела прибутку, суть та характер, вагомість доказів, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведено недостатність застосування до підозрюваного на початковому етапі інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вище вказаних ризиків.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не позбавляє права підозрюваного або ж його захисника порушувати питання про зміну обраного йому запобіжного заходу за умови надання відповідних аргументів чи доказів, які не були враховані судом при прийнятті рішення.

13.4 Можливість визначення розміру застави

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування, суд приходить до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

13.5 Невідкладність судово-медичного обстеження

В судовому засіданні підозрюваний неодноразово звертав увагу на незадовільний стан здоров`я та необхідність специфічних умов лікування, що підтверджується виписками з медичних карток.

Окрім того, сторона захисту звертала увагу суду на те, що після затримання підозрюваному не надавалась кваліфікована медична допомога, а з огляду на необхідність періодичних ін`єкцій це може призвести до непоправних наслідків.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до положень ч.6 ст.206 КПК України вирішення питань щодо забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи, доручення проведення дослідження фактів, вжиття заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством являється обов`язком слідчого судді якому в судовому засіданні повідомили про застосування до особи насильства під час затримання або тримання під вартою.

Враховуючи отриману слідчим суддею інформацію, що підтверджується медичною документацією, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати відповідну службову особову організувати отримання підозрюваним необхідної медичної допомоги з урахуванням наявних медичних рекомендацій та висновків щодо його стану здоров`я.

13.6 Необхідність визначення установи для утримання підозрюваного під вартою

У зв`язку з тим, що підозрюваний має вагомий вплив на ув`язнених в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» та здатність навіть дистанційно впливати на прийняті ними рішення, а також координувати дії при скоєнні протиправних дій з застосуванням насильства, його перебування в установі може вкрай негативно відобразитися на оперативну обстановку в ній.

Окрім того, слідчий суддя, враховуючи особливі потреби щодо організації медичної допомоги ув`язненому ОСОБА_4 та інформацію з ДУ «Менська виправна колонія (№91)» щодо можливості цілодобового забезпечення медичного нагляду, вважає за необхідне визначити подальше місце утримання підозрюваного в ДУ «Менська виправна колонія (№91)».

V. Межі строку дії запобіжного заходу.

14. Враховуючи те, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яким в даному випадку є 08.08.2023 року (п.4 ч.3 ст.219 КПК України), слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06.08.2023 року.

Керуючись ст.ст.131,176-179,193,194,309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000087 від 24.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1, ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.307 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 шістдесят днів, тобто до 06.08.2023 року з подальшим утриманням в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» за адресою: смт. Макошине, Корюківського району, пров. Дружби буд.5.

На підставі положень ст.206 КПК України зобов`язати начальника ДУ «Менська виправна колонія (№91)» організувати надання підозрюваному ОСОБА_4 необхідної медичної допомоги з урахуванням наявних медичних рекомендацій та висновків щодо стану здоров`я підозрюваного.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, слідчому та прокурору - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1