Справа № 308/9093/21
У Х В А Л А

20 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених у запобіжному заході у вигляді застави, внесене в рамках кримінального провадження №0000210 від 22 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2023 року через канцелярію суду представником публічного обвинувачення подано клопотання, в якому просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені у запобіжному заході у вигляді застави, а саме:

- не відлучатися за межі України без дозволу суду;

- особисто прибувати за викликом суду в усі наступні судові засідання Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/9093/21;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками зі сторони обвинувачення.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 вирішення клопотання залишив на розсуд суду, інші учасники судового розгляду проти задоволення клопотання заперечили. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що продовження щодо нього обов`язків, передбачених у запобіжному заході у вигляді застави, вважає психологічним тиском.

Потерпілий, його представники в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, клопотання сторони обвинувачення, заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядуване клопотання прокурора суд розцінює саме як клопотання про продовження запобіжного заходу, а не його застосування, оскільки обов`язки відносно обвинуваченого ОСОБА_6 були застосовані судом на підставі ухвали суду від 30.03.2023, на підставі ухвали суду від 26.05.2023 були продовжені, і на момент розгляду даного клопотання не вичерпали свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Також, на думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів.

Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 25.01.2021 року на стадії досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

08.02.2021 року Львівським апеляційним судом змінено ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 в частині застави та визначено можливість внесення застави.

09.02.2021 року особа ОСОБА_10 внесла визначену Львівським апеляційним судом суму застави в розмірі 181 600 гривень.

09.02.2021 року ОСОБА_6 звільнено з установи виконання покарань у зв`язку з внесенням застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2022 року у зв`язку з невиконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України заставу в розмірі 81 600 грн., що є частиною застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_10 за ОСОБА_6 згідно з ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів; застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 322 080,00 гривень. Розмір застави, яку фактично необхідно внести згідно з цією ухвалою, обраховано з урахуванням застави, яка залишається внесеною на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 08.02.2021 року (100 000, 00 гривень). У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

30.03.2023 року внесено суму застави за обвинуваченого ОСОБА_6 , того ж дня його звільнено з установи виконання покарань у зв`язку з внесенням застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.05.2023 року продовжено щодо ОСОБА_6 наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту м. Ужгород Закарпатської області без дозволу суду; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування із свідком зі сторони обвинувачення ОСОБА_11 . Строк покладених на ОСОБА_6 обов`язків закінчується 26.07.2023 року.

На переконання прокурора, на даний момент існують ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду та незаконного впливу на свідка ОСОБА_12 є реальними та зумовлюють необхідність дії запобіжного заходу.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких (ч. 2 ст. 189 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Зокрема, ризик переховування від суду досить вірогідний з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.

Про високу ймовірність реалізації цього ризику свідчить те, що ОСОБА_6 , будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, 20.02.2022 року перетнув Державний кордон України в пункті пропуску «Чоп» («Тиса») в напрямку на виїзд з України, що підтверджується витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули Державний кордон України», в подальшому в судові засідання особисто не з`являвся, проживав в Чеській Республіці більше року, у м. Прага має нерухомість у власності (зі слів обвинуваченого), що свідчить про реальну можливість обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду на території іноземної держави.

Таким чином, суд вважає доведеним існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду.

Окрім цього, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідка ОСОБА_12 у цьому кримінальному провадженні.

КПК встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, такий ризик як вплив на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. А отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик впливу на потерпілого ОСОБА_13 відсутній, так як такий вже був допитаний в судовому засіданні.

При цьому, суд вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, раніше не судимий. Об`єктивних даних на підтвердження цього ризику суду, не надано.

За таких обставин суд встановив існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого обов`язків в той мірі, в якій вони зможуть забезпечити виконання ОСОБА_6 загальних обов`язків обвинуваченого та унеможливлять втілення ризиків, встановлених судом.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_6 обов`язків підлягає задоволенню.

При цьому суд звертає увагу обвинуваченого ОСОБА_6 на необхідність виконання обов`язків, покладених на нього безпосередньо процесуальним законом - частиною 7 статті 42 КПК.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 193, 194 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Продовжити щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, наступні обов`язки:

- не відлучатися за межі України без дозволу суду;

- особисто прибувати за викликом суду в усі наступні судові засідання Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/9093/21;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідком зі сторони обвинувачення ОСОБА_11 .

Строк дії ухвали визначити до 20.09.2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1