ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2021 за № 0000005 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився: с. Попудня, Монастирищенського району Черкаської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, освіта повна загальна середня, працевлаштований водієм у фізичної особи-підприємця, має на утриманні неповнолітню дитину, судимості відсутні,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 , який брав участь у судовому розгляді в залі суду, а також в режимі відеоконференції,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

13.01.2021 о 22:36 ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Алдіс», що розташований за адресою: м. Бар, Жмеринського району Вінницької області, вул. Соборна, 28-А, під час суперечки із ОСОБА_11 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, підійшов та умисно наніс кулаком правої руки один удар по обличчю ОСОБА_11 в область лівого ока. В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_7 наніс ще три удари кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_11 в область носа, та ще один удар кулаком правої руки по обличчю останнього в район лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 16 від 24.02.2021 у ОСОБА_11 мало місце: гематома нижньої повіки лівого ока, локальний субкон`юктивальний крововилив лівого ока, перелом вилично-орбітального комплексу зліва (лівої виличної дуги, нижньої і латеральної стінок очиці), уламковий перелом передньої та зовнішньої стінок лівої гайморової пазухи, перелом кісток носа, що за медико-морфологічними ознаками виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну 13.01.2021.

Перелом вилично-орбітального комплексу зліва (лівої виличної дуги, нижньої і латеральної стінок очиці), уламковий перелом передньої та зовнішньої стінок лівої гайморової пазухи не являються небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Перелом кісток носа, гематома нижньої повіки лівого ока, локальний субкон`юктивальний крововилив лівого ока, за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів /21 день/) належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом

2.1. Позиція сторони захисту

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у висунутому йому обвинуваченні не визнав, надав показання, які частково відтворюють події, описані в обвинувальному акті, в іншій частині відмовився надавати показання з посиланням на статтю 63 Конституції України.

Зокрема, обвинувачений пояснив, що його дружина працювала продавцем в магазині-кафе «Алдіс». У 2021 році дружина сказала, що на роботі буде корпоратив і запрошують всіх з чоловіками. Коли прийшли на корпоратив, то спустились у підвал, де відпочивали, там були присутні продавці і власники даного закладу. Обвинувачений неодноразово з ОСОБА_13 виходили з кафе на вулицю курити, що відбувалось коли їх не було не знає. Після чергового повернення з перекуру було помітно, що між власниками виникла словесна перепалка, з яких причин не знає, тому що не звертав на це уваги. Через деякий час роботодавець його дружини сказав, що вони залишають даний заклад і піднімаються в приміщення магазину. Вони почали збиратись, а між власниками продовжувалась суперечка, однак він не звертав на це уваги. Коли піднялись в магазин, вийшли на вулицю, при вході в магазин курили з ОСОБА_13 , з ними була ОСОБА_14 і його дружина ОСОБА_15 , також був власник магазину ОСОБА_16 . Потерпілого з ними не було, він підійшов з вулиці. У батька з сином відбувся словесний конфлікт, вони почали один одного шарпати, після чого ОСОБА_17 старший вдарив ОСОБА_18 лобом в обличчя, тримаючи його за одяг. Потерпілий зійшов вниз, закриваючись, оскільки в нього почалась кровотеча. Після чого власник сказав його дружині і ОСОБА_14 , щоб вони винесли воду, щоб вмити потерпілого. Дівчата зайшли в магазин, через кілька хвилин повернулись, але ОСОБА_19 вже не було, він сів у свій автомобіль і поїхав.

Пройшло кілька хвилин, після чого поки вони стояли, ОСОБА_20 їх залишив і зайшов у магазин, вони стояли, спілкувались. Приїхав ОСОБА_18 і приховуючи дерев`яну палицю у вигляді бити зайшов у магазин. Там вони почали штовхатись, він присутній не був, але бачив, що ОСОБА_18 замахувався, однак не знає чи бив, старався не звертати на це уваги. Коли зайшли, батько й син вже були між прилавками біля службового входу в підвальне приміщення кафе, штовхались. Він з іншими учасниками корпоративу залишились на території магазину, а власники спустились вниз з криками і бійками, що там відбувалось не знає, бо вони зайшли на службові сходи за двері, що відбувалось в низу не знає.

Надалі надавати пояснення відмовився.

У процесі судового розгляду під час дослідження доказів сторона захисту неодноразово висловлювала доводи про те, що досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось неуповноваженим слідчим та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснювалося неуповноваженим прокурором. З посиланням на вказане сторона захисту подавала відповідні клопотання про визнання усіх здобутих під час досудового розслідування доказів недопустимим, як таких, що зібрані неуповноваженим процесуальним суб`єктом.

Сторона захисту стверджувала, що в матеріалах кримінального провадження на момент ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку статті 290 КПК України були відсутні постанова про призначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, та постанови про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування кримінального провадження. Такі документи з`явилась лише на стадії судового розгляду, що викликає сумнів в сторони захисту у справжності цих документів. Крім цього, зазначене вище призвело до порушення процесуального порядку здобуття доказів під час досудового розслідування.

Вказану позицію сторона захисту підтримала і під час судових дебатів.

В обґрунтування вказаної позиції сторона захисту зазначала, що відомості до ЄРДР за фактом нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, були внесені 15.01.2021. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснював слідчий ОСОБА_21 . Однак, в матеріалах кримінального провадження було відсутнє процесуальне рішення (постанова) керівника органу досудового розслідування, а саме начальника (або його заступника) слідчого відділу ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про призначення слідчого ОСОБА_22 для здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Доручення заступника начальника слідчого відділу від 15.01.2021 слідчому ОСОБА_23 про проведення досудового розслідування не може вважатися процесуальним рішенням в розумінні статті 110 КПК України. За таких обставин досудове розслідування здійснювалося неуповноваженим слідчим, що, своєю чергою, стало порушенням належної правової процедури збирання доказів у кримінальному провадженні.

22.03.2023 прокурор у судовому засіданні надав постанову про створення групи слідчих від 15.01.2021 за підписом заступника начальника слідчого відділення ОСОБА_24 . Однак сторона захисту ставить справжність такої постанови під сумнів, а саме той факт, що вона була створена та підписана уповноваженою особою саме 15.01.2021, оскільки відомості про постанову відсутні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який доданий прокурором до обвинувального акта, відомості про постанову також відсутні в описі матеріалів кримінального провадження, який був оглянутий в судовому засіданні та копія якого долучена до матеріалів судової справи (а.с.225-226, том 2). Не було такого документа в матеріалах кримінального провадження №0000005 на дату та час ознайомлення сторони захисту із матеріалами справи в порядку статті 290 КПК України, про що свідчить також той факт, що на постанові не міститься жодних цифрових позначень, які могли б свідчити про її нумерацію, як одного із документів кримінального провадження, окрім нумерації, яка здійснена секретарем судового засідання при формуванні матеріалів судової справи (а.с. 227, том 2). На відміну від документів, що були долучені прокурором до матеріалів судової справи в якості доказів, таких як наприклад доручення про проведення досудового розслідування від 15.01.2021, копія постанови про призначення групи прокурорів від 23.03.2021, які містять у правому верхньому куті цифрові позначення про їх нумерацію, що збігається із описом матеріалів кримінального провадження. На думку сторони захисту, навіть якщо така постанова існувала, то прокурор мав би відповідно до приписів ст. 290 КПК України відкрити таку постанову стороні захисту,перед наданням її до суду, що прокурором зроблено не було. Наявність відомостей про слідчого ОСОБА_23 у відомостях, що внесені до ЄРДР, не означає, що в цей же день заступником начальника СВ ОСОБА_25 було прийнято відповідне письмове процесуальне рішення. Крім того, мотивувальна та резолютивна частини постанови не узгоджуються між собою. В мотивувальній частині вказано, що виникла необхідність у досудовому розслідування кримінального провадження слідчою групою, а в резолютивній частині вказаний тільки слідчий ОСОБА_23 .

Таким чином, сторона захисту вважає, що постанови про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 15.01.2021 не було складено та підписано в дату, яка в ній вказана. Тому досудове розслідування у кримінальному провадженні було здійснено неуповноваженим слідчим, що, своєю чергою тягне за собою визнання всіх зібраних доказів недопустимими.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження було відсутнє процесуальне рішення (постанова) керівника Жмеринської окружної прокуратури про призначення прокурора або групи прокурорів для здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, датовае 15.01.2021 або близько до цієї датою. В матеріалах кримінального провадження містилася копія постанови про призначення групи прокурорів, датована 23.03.2021, однак оригінал цієї постанови був відсутній. У судовому засіданні, яке відбулося 09.03.2023, прокурор надав суду саме копію постанови про призначення групи прокурорів, а не її оригінал. Така копія не була належним чином засвідчена.

Під час судового засідання, яке відбулося 22.03.2023, прокурор долучив до матеріалів судової справи документ під назвою «постанова про призначення групи прокурорів» від 23.03.2021 за підписом керівника Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_26 , який за своїми реквізитами відповідає копії постанови та, за словами прокурора, є оригіналом копії постанови, що була долучена 09.03.2023. Сторона захисту ставить під сумнів справжність такої постанови, а саме той факт, що вона є оригіналом копії постанови про призначення групи прокурорів від 23.03.2021, яка була долучена прокурором в судовому засіданні 09.03.2023, та ставить під сумнів те, що така постанова була створена і підписана уповноваженою особою саме 23.03.2021. В обґрунтування цих доводів сторона захисту зазначає, що в матеріалах кримінального провадження на дату та час ознайомлення сторони захисту із матеріалами, знаходилася лише копія постанови про призначення групи прокурорів від 23.03.2021. На підтвердження того факту, що долучена прокурором у судовому засіданні 22.03.2023 постанова не є оригіналом, а іншим документом з такими ж реквізитами, свідчать ті обставини, що на документі, наданому прокурором, не міститься жодної нумерації, яка б могла свідчити про те, що така постанова була частиною матеріалів кримінального провадження, окрім нумерації, здійсненої секретарем судового засідання при формуванні матеріалів судової справи, а на копії постанови від 23.03.2021 у верхньому правому куті міститься цифра 5, що відповідає порядковому номеру документа, вказаному в описі матеріалів кримінального провадження. Крім того, на копії постанови і стверджуваному оригіналі по різному розташований текст, а підпис керівника Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_26 візуально відрізняється та розміщений в різних місцях. Крім того, якби така постанова існувала в оригіналі і була належним чином долучена прокурором до матеріалів судової справи, то вона могла б бути постановлена керівником прокуратури тільки 23.03.2021, тобто через два місяці і вісім днів з початку досудового розслідування. До цього часу в кримінальному провадженні процесуальне керівництво здійснював неуповноважений прокурор. Тому сторона захисту вважає, що постанова про призначення групи прокурорів від 23.03.2021 не була складена та підписана в дату, яка в ній вказана.

Також зазначав, що прокурор під час судового засідання, яке відбулося 22.03.2023, надав суду постанову про призначення групи прокурорів від 15.01.2021. Сторона захисту ставить справжність такої постанови під сумнів, а саме той факт, що вона була створена та підписана уповноваженою особою саме 15.01.2021, оскільки відомості про постанову за підписом прокурора ОСОБА_27 відсутні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який доданий прокурором до обвинувального акта. У реєстрі зазначено відомості про постанову про призначення групи прокурорів від 23.03.2021, яка підписана керівником Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_28 . Крім цього, на постанові про призначення групи прокурорів від 15.01.2021 за підписом прокурора ОСОБА_27 не міститься жодних цифрових позначень, що могли б свідчити про її нумерацію в межах матеріалів досудового розслідування, окрім нумерації, здійсненої секретарем судового засідання при формуванні матеріалів судової справи (а.с.218, том 2). Вказану постанову також не було надано для ознайомлення стороні захисту.

Вищенаведені аргументи сторона захисту вважала достатніми для постановлення виправдувального вироку, однак висловила заперечення проти допустимості доказів й з інших підстав.

Зокрема, сторона захисту стверджувала, що 10.02.2021 Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого ОСОБА_23 , та надано дозвіл слідчому здійснити тимчасовий доступ до історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_11 . Однак, відповідно до протоколу тимчасового вилучення майна від 18 лютого 2021 року, слідчий ОСОБА_23 , вилучив історію хвороби в порядку, передбаченому для тимчасового вилучення майна, тобто, з порушенням суттєвих умов наданого судом дозволу.

В той же час, історію хвороби на ім`я ОСОБА_11 було видано з архіву КНП «ВМКЛШМД» завідуючою архівом ОСОБА_29 слідчому ОСОБА_30 , який станом на 18.02.2021 проходив службу на посаді водія сектору логістики Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Вказаний факт підтверджується наданими КНП «ВМКЛШМД» копіями ухвали суду від 10.02.2021, на останній сторінці якої міститься рукописний текст «історію хвороби отримав (підпис) ОСОБА_31 18.02.2021 ВПН 009688» та Журналу реєстрації видачі документів з архіву в тимчасове користування, де в першій стрічці зверху містяться дані про історію хвороби на ім`я ОСОБА_11 та в графі «підпис особи, яка отримала історію хвороби» міститься запис « ОСОБА_31 (підпис) Жмеринський ВП №1». Таким чином історію хвороби особисто отримав поліцейський-водій ОСОБА_31 , який не має жодного відношення до здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Не спростувала дане твердження допитана в судовому засіданні завідувач архівом ОСОБА_29 , яка повідомила, що не пам`ятає, яким чином і хто саме отримав історію хвороби стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 .

Однак, допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_32 повідомив, що 18.02.2021 він особисто отримав історію хвороби стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 . Слідчий ОСОБА_32 не вказував під час допиту, що він перебував в лікарні ще з кимось із працівників поліції. ОСОБА_32 надавав точні свідчення та знаходився під присягою. Тому сторона захисту вважає, що в будь-якому разі слідчий в порушення ухвали суду на надання тимчасового доступу здійснив тимчасове вилучення майна.

Таким чином, сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не було належним чином підтверджено той факт, що процедура тимчасового доступу до історії хвороби стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 не була порушена. Тому медична карта здобута з порушенням порядку, встановленого КПК України, є недопустимим доказом.

Під час судового розгляду стороною захисту зазначалось, що незрозуміло на скількох аркушах була історія хвороби, яку вилучив слідчий, її номер та із якого відділення ця медична карта була вилучена. Також медична карта речовим доказом у даному кримінальному провадженні не визнавалася, стороні захисту на виконання вимог ст.290 КПК України не надавалася. Тому, враховуючи той факт, що вилучена з порушенням порядку передбаченого КПК України медична карта стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 була надана судово-медичному експерту для проведення відповідної експертизи і відомості із вказаної медичної карти лягли в основу висновку експерта, тому ці докази мають бути визнані недопустимими.

Крім того, окремою підставою визнання недопустимими висновків експерта №16 від 24.02.2021 та №135 від 22.09.2021 є той факт, що експерт при проведенні експертизи досліджував медичні документи, які були ним отримані в позапроцесуальний спосіб, а саме безпосередньо від потерпілого ОСОБА_11 .

Відповідно до постанови про призначення судово-медичної експертизи від 19.02.2021 слідчий направив експерту ОСОБА_11 та історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_11 , інших додаткових документів експерту не надавалося. В постанові про призначення експертизи також не міститься вказівки слідчого про те, що додаткові документи експерту надасть потерпілий.

З висновку судово-медичної експертизи №16 від 24.02.2021 вбачається, що вона проведена за участю потерпілого на підставі постанови слідчого. У висновку вказано, що ОСОБА_11 надав довідку із КНП «Барська ЦРЛ» від 14.01.2021 та рентгенограму кісток носа та лівої виличної ділянки №209 від 14.01.2021 на ім`я ОСОБА_11 , які було направлено на консультацію рентгенолога. У висновках експертизи експерт вказує, що заключення про тілесні ушкодження, наявні у ОСОБА_11 , він зробив на підставі медичної карти стаціонарного хворого №580, МЗКТ головного мозку від 15.01.2021, рентгенограми кісток носа та лівої виличної кістки №209 від 14.01.2021. Медична карта стаціонарного хворого була надана експерту слідчим, МЗКТ головного мозку містилося в медичній карті, а рентгенограму кісток носу та виличної кістки надав експерту потерпілий, що чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_33 повідомив, що ОСОБА_11 дійсно прийшов до нього із рентгенограмами кісток носа і експерт направив потерпілого до спеціаліста-рентгенолога, щоб останній зробив заключення на підставі рентгензнімків. Хоча ОСОБА_33 повідомив, що заключення рентгенолога не мало для нього вирішального значення при постановленні висновків, однак це ніяким чином не спростовує того факту, що додаткові дані, які експертом були прийняті до уваги при написанні висновків про наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_11 , були ним отримані з порушенням процедури, встановленої законом.

Враховуючи сукупність всіх обставин сторона захисту вважає, що висновки експерта являються недопустимими доказами.

Таким чином, на думку сторони захисту, процесуальні помилки, які були допущені стороною обвинувачення під час досудового розслідування призвели до того, що всі зібрані докази є недопустимими та не можуть братися судом до уваги під час постановлення остаточного рішення у даній справі.

На підставі викладеного, сторона захисту просила виправдати ОСОБА_7 .

2.2. Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор стверджував, що вина ОСОБА_7 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є доведеною поза розумним сумнівом. Всі докази, зібрані стороною обвинувачення і надані суду, були отримані відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу України, є належними і допустимими, в своїй сукупності повністю підтверджують факт скоєння ОСОБА_7 злочину.

Враховуючи особу обвинуваченого та думку потерпілого прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді двох років позбавлення волі, від відбування якого звільнити з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік шість місяців.

Потерпілий та його представник вважають вину обвинуваченого повністю доведеною і просили позбавити обвинуваченого волі.

2.3. Процесуальні рішення, надані стороною обвинувачення, і документи, які стосуються внесення відомостей про злочин до ЄРДР

2.3.1. Заява ОСОБА_11 від 15.01.2021, адресована Відділенню поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, яке розташоване у м. Бар Жмеринського району Вінницької області, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку №168 від 15.01.2021 (а.с. 233, том 1). У заяві ОСОБА_11 повідомив, що о 22:30 в приміщенні магазину «Алдіс» громадянин ОСОБА_7 в нетверезому стані у відповідь на зауваження покинути магазин, а саме робоче місце продавця, наніс йому сильний удар кулаком в ліву сторону обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, закритий перелом виличної кістки. Просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і провести досудове розслідування. До заяви додано: копія довідки з лікарні від 14.01.2021, ордер адвоката.

2.3.2. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000005 станом на 15.01.2021 (а.с. 232, том 1), у якому зазначено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Реєстру 15.01.2021 о 12 годині 57 хвилин за заявою ОСОБА_11 про нанесення йому тілесних ушкоджень. У витягу вказано, що у кримінальному провадженні призначено одного слідчого ОСОБА_23 .

2.3.3. Доручення про проведення досудового розслідування від 15.01.2021, підписане заступником начальника СВ Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_34 слідчому ОСОБА_23 (а.с. 201, том 2)

2.3.4. Постанова про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 15.01.2021, винесена заступником начальника СВ Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_34 , за якою постановлено здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №№ 0000005 слідчому ОСОБА_23 , скрін-шот з ЄРДР з відображенням дати призначення слідчого 15.01.2021 (а.с. 227, 229, том 2)

2.3.5. Постанова про призначення групи прокурорів від 15.01.2021, винесена заступником керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_27 , згідно з якою призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_35 , ОСОБА_8 (старший групи), скрін-шот з ЄРДР з відображенням дати призначення прокурора 15.01.2021 (а.с. 218-219 том 2).

2.3.6. Постанова про призначення групи прокурорів від 23.03.2021, винесена керівником Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_28 , згідно з якою призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_8 (старший групи), ОСОБА_35 скрін-шот з ЄРДР з відображенням дати призначення прокурора 15.01.2021 (а.с. 222-224, том 2)

2.3.7. Постанова про зміну групи прокурорів від 09.03.2023, винесена керівником Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_28 (а.с 220, том 2), згідно з якою призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні у складі начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_8 (старший групи), прокурорів ОСОБА_36 , ОСОБА_9 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 .

2.3.8. Постанова про визнання предмету речовим доказом від 18.01.2021, винесена слідчим ОСОБА_23 (а.с. 247, том 1). Згідно з постановою було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000005 від 15.01.2021 DVD-R диск із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розміщена в середині магазину-ресторану «Алдіс», що розташований за адресою: вул. Соборна, 28-А, м. Бар, Жмеринського району Вінницької області, за період часу з 22.00 години по 23.00 години 13.01.2021. Речовий доказ постановлено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

2.3.9. Постанова про визнання предмету речовим доказом від 18.01.2021, винесена слідчим ОСОБА_23 (а.с. 114, том 2). Згідно з постановою було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000005 від 15.01.2021 DVD-R диск із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розміщена в підвальному приміщенні магазину-ресторану «Алдіс», у якому розташоване кафе, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за період часу з 21.00 години по 23.00 години 13.01.2021. Речовий доказ постановлено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

2.3.10. Ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 10.02.2021 (справа №125/165/21, провадження № 1-кс/125/33/2021) від 10.02.202 (а.с.135-136, том 2), якою слідчому ОСОБА_23 надано тимчасовий доступ до документів оригіналу історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебувала у володінні Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Строк дії ухвали визначено один місяць з дня постановлення ухвали. У мотивувальній частині ухвали зазначено, що слідчий суддя дійшов висновку про надання можливості вилучення історії хвороби, оскільки таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу проведення експертизи у кримінальному провадженні.

2.3.11. Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 19.02.2021, винесена слідчим ОСОБА_23 (а.с. 138, том 2). За даними постанови було призначено судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено завідуючого Барського районного відділення Вінницького обласного бюро СМЕ. На вирішення експерта поставлені такі питання: які тілесні ушкодження є у ОСОБА_11 , їх характер, локалізація, давність утворення, ступінь тяжкості (які саме з них відносяться до легких, середньої тяжкості та тяжких)? чи могли утворитися такі тілесні ушкодження при обставинах, про які зазначає потерпілий ОСОБА_11 .? Для дослідження експерту направлено: ОСОБА_11 , історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_11 з КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на 13 аркушах. Для ознайомлення експерту на його прохання надано матеріали кримінального провадження № 0000005.

2.3.12. Ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 14.09.2021 (справа №125/165/21, провадження № 1-кс/125/215/2021) (а.с.167-1168, том 2), постановлена за скаргою захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_10 на постанову слідчого ОСОБА_23 про відмову у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи. Вказаною ухвалою зобов`язано слідчого розглянути клопотання адвоката ОСОБА_10 та призначити у кримінальному провадженні додаткову судово-медичну експертизу. У тексті ухвали вказано, що захисник стверджував, що свідки у кримінальному провадженні надали показання, що тілесні ушкодження, окрім підозрюваного ОСОБА_7 , потерпілому були завдані в той же вечір його батьком ОСОБА_39 шляхом нанесення удару головою в обличчя.

2.3.13. Постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 20.09.2021, винесена слідчим ОСОБА_23 (а.с. 169-170, том 2), якою призначено додаткову судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено завідуючого Барським районним відділенням Вінницького обласного бюро СМЕ. На вирішення експерта поставлено такі питання: у результаті якого виду травмуючої дії (предмета) могли утворитись виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження? якими були місце та напрямок дії травмуючої сили на тіло потерпілого ОСОБА_11 .? які властивості мав травмуючий чинник (предмет)? Який безпосередній механізм (механізми) заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .? чи могли тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 утворитись від удару головою (лобом) та від удару кулаком? чи могли тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 , утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту без надання тілу прискорення з подальшим ударом об бетонну підлогу, або бетонні сходи? Для ознайомлення експерту надані матеріали кримінального провадження № 0000005.

2.4. Докази, надані стороною обвинувачення

2.4.1. Показання потерпілого ОСОБА_11 .

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 надав наступі показання.

Одного вечора батько сказав, що працівники його магазину хочуть відпочити в кафе потерпілого, яке на той час було закритим, пустити тільки їх, щоб вони відпочили лише своєю компанією. Потерпілий їх впустив, вони сіли за стіл, почали відпочивати, і через пів години сорок хвилин почались неадекватні дії, вони поводили себе не так, як потрібно. Оскільки кафе тоді не працювало, а потерпілий пустив їх просто в зал відпочити зі своїм, тому він попросив їх покинути кафе. Вони піднялись нагору в магазин, потерпілий закрив роботу, піднявся на верх і побачив, що вони стоять за прилавком в магазині із тим всім, що було за столом. Тоді потерпілий попросив їх видалитись, на що вони відповіли, що батько сказав, що можна. Перший раз потерпілий пояснив їм культурно, що батько напідпитку, а за прилавком гроші і люди ходять, попросив їх вийти. Після чого потерпілий вийшов і зайшов ще раз в магазин, вони залишались на місці, без реакції на потерпілого, він попросив ще раз піти, нічим не погрожуючи. Потім обвинувачений підійшов до потерпілого, у них виник спір, з якого приводу потерпілий не пам`ятає, але спір був ні про що, і він відразу близько шести ударів наніс потерпілому в обличчя. Після цього все закінчилось, потерпілий ледве зійшов вниз, ледве вмився, з льодом і полотенцем сів у автомобіль і поїхав додому. На наступний день поїхав в Барську лікарню, де йому дали висновок, що потрібно їхати у Вінницю робити МРТ, тому що є зламані кістки черепа. Тоді він поїхав у Вінницю зробив МРТ і там йому зробили операцію.

Причина конфлікту з обвинуваченим була в тому, що потерпілий попросив людей покинути магазин. Обвинувачений не був працівником магазину, а знаходився там, оскільки його дружина працювала в магазині. ОСОБА_40 вона через два дні після того, як потерпілий ліг у лікарню, подала на нього заяву про зґвалтування.

Удари обвинувачений наносив руками, правою був один удар, а лівою близько чотирьох. Із тілесних ушкоджень було два переломи: перелом вилиці і перелом частини носа і зламаний ніс, також забої, сині очі.

Шкода обвинуваченим не відшкодована в жодній мірі, він навіть не підійшов і не вибачився.

Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння. Коли вони сиділи в кафе обвинувачений вживав алкоголь. Потерпілий попросив покинути кафе, оскільки вони поводили себе непередбачувано.

Зазначив, що його батько пішов у вбиральню, за ним пішла дружина обвинуваченого, потерпілий стояв і курив поряд, і чув, як вона зачинила двері. Потерпілого це зацікавило, він постукав, вони відкрили двері, і потерпілий зайшов до них. Вийшов батько, потім вийшла вона і потерпілий.

В підвалі обвинувачений поводив себе спокійно. Кафе покинути потерпілий попросив через дружину обвинуваченого. Коли потерпілий вперше попросив вийти із-за прилавку магазину, обвинувачений не відреагував жодним чином, а вдруге почав спорити, вони підійшли ближче один до одного і через пару секунд обвинувачений несподівано наніс удари. Від обвинуваченого було відчутно запах алкоголю. Потерпілий бачив, як вони вживали. Разом із компанією обвинуваченого і його дружини потерпілий не відпочивав, за столом не сидів, алкоголь не вживав взагалі в той вечір.

Потерпілий зазначив, що в приміщенні вбиральні до ОСОБА_41 він не чіплявся, і не намагався зняти з неї кофту, в статевий зв`язок вступити не намагався. До ОСОБА_14 в той вечір він також не чіплявся.

Конфлікт з батьком в той вечір у нього виник через працівників, оскільки дівчина, яка працює в чоловіка, якому 61 рік, йде за ним у вбиральню, поводить себе нахабно, а також через те, що потерпілий не дозволив відпочивати в кафе. Конфлікт з батьком розпочався в кафе, на вулиці вони ще сперечались. Додав, що то був не конфлікт, а сімейний спір і непорозуміння. Батько не бив потерпілого і ніяких ударів не наносив.

Повідомив, що бейсбольну биту він взяв із автомобіля без будь-яких цілей. Це було до суперечки з батьком і він не замахувався битою до батька. Биту потерпілий залишив в магазині і спустився в кафе, де знаходився батько, який сказав, що хлопці, які відпочивали, погрожували йому. В той вечір бійки з батьком не було.

До конфлікту з обвинуваченим, носа потерпілому ніхто не розбивав. Кров з носа у нього йшла, оскільки він зіткнувся на вуличних сходах в магазин з батьком. В лікарню потерпілий звернувся через добу, а в поліцію перед тим, як поїхав у Вінницю в лікарню.

В той вечір у магазині, крім потерпілого, його батька, обвинуваченого і його дружини, була ще співробітниця обвинуваченого ОСОБА_14 , ще була ОСОБА_42 . Обвинуваченого битою він не бив.

2.4.2. Показання свідка ОСОБА_43 .

Свідок ОСОБА_44 , вперше допитана у судовому засіданні, надала наступні показання.

Тоді була її робоча зміна, прийшла ОСОБА_14 і сказала, що оскільки вони не святкували Новий Рік, то треба зробити маленький корпоратив, щоб зібрались всі продавці. Вони зібрались, ОСОБА_45 попросив у ОСОБА_19 , щоб вони посиділи в нього в кафе в підвалі. Спочатку ОСОБА_19 не було, потім за пів години, можливо годину, приєднався ОСОБА_46 і був з ними. З присутніх, крім неї, були ОСОБА_14 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 ( ОСОБА_49 ), ОСОБА_50 , ОСОБА_16 , частково була ОСОБА_51 , ще один продавець, яка тоді працювала. В певний момент вона з ОСОБА_14 вийшли в магазин, зробили собі каву і вийшли на вулицю, пили каву. ОСОБА_14 пішла замінити ОСОБА_52 , яка була на зміні, щоб вона спустилась вниз. ОСОБА_44 була на вулиці і пила каву, до неї підійшов ОСОБА_46 , почав обіймати, приставати, вона почала тікати, спустилась в приміщення підвалу, у вбиральню, потерпілий забіг за нею. Вона почала кричати, двері почав відкривати і стукати ОСОБА_16 , і почав кричати, щоб потерпілий відкрив двері. Потерпілий почав кричати «вони все одно будуть мої», почав приставати і знімати з неї кофту. ОСОБА_44 почала кричати, ОСОБА_53 почав вибивати двері, вибив двері, на що ОСОБА_46 кричав «вони все одно будуть мої». Перед тим він ще приставав до ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_53 вирвав двері, ОСОБА_44 почала тікати в приміщення бару, де сидів весь колектив. ОСОБА_53 почав сперечатися та кричати в коридорі із ОСОБА_54 . Коли вони зайшли в приміщення бару, ОСОБА_18 почав кричати, щоб вони всі забирались з приміщення. ОСОБА_53 почав кричати, що це також його приміщення і вони разом це все будували, а ОСОБА_18 почав казати, що це все його, це його власність, щоб вони ішли звідти. Всі почали збиратись, пішли нагору в магазин, і сиділи очікували ОСОБА_55 . Вони всі зробили собі каву і вийшли на сходи приміщення. Коли вийшли ОСОБА_53 та ОСОБА_11 , вони почали спір, чиє це все майно, обзивали один одного, і тоді ОСОБА_53 наніс удар з голови ОСОБА_11 і він впав, в нього почала йти кров з носа. ОСОБА_53 сказав ОСОБА_44 і ОСОБА_56 принести води, щоб вмити ОСОБА_11 , але він пішов у автомобіль, проїхався, повернувся, і з машини вийшов з дерев`яною битою, повертався в магазин, і кидався з нею на ОСОБА_57 , але батько забрав биту, і вони спускались в приміщення бару через магазин, там є круті сходи, і хтось із них впав на тих сходах, вони почали битись в приміщенні кафе. Коли ОСОБА_44 сказала ОСОБА_56 , що потрібно йти звідси, нехай розбираються, ОСОБА_58 сказала, що не можна їх самих залишати, що слід побути. А ОСОБА_51 , яка працювала продавцем, сказала, щоб вони забрали посуд, який був у підвалі, тому що посуд відноситься до магазину.

Коли ОСОБА_44 спустилась з ОСОБА_59 у підвал забрати посуд з продуктами, вони вирішили залишитись в магазині і продовжити, ОСОБА_60 пішла. Коли вони спустились ОСОБА_53 і ОСОБА_11 були в кутку підвалу і билися. Коли вони забрали посуд, то піднялись нагору. ОСОБА_53 і ОСОБА_11 піднялись нагору через 30-40 хвилин. ОСОБА_61 був в крові і сказав до чоловіка ОСОБА_44 , щоб вони забирались. Чоловік сказав, що вони підуть, але він хоче задати питання, чому потерпілий зачіпав його дружину, а ОСОБА_11 відповів «тебе це не стосується, йди звідси». ОСОБА_11 за столом питав у дівчат, чи їм подобається чоловік ОСОБА_44 , бо він жодного разу його не бачив за рік співпраці, і не вірив, що це її чоловік. Коли ОСОБА_7 запитав «чому ти чіплявся до моєї жінки», ОСОБА_11 відповів «якщо ти не заберешся, твоє лице буде таке побите, як і моє», і тоді ОСОБА_7 його вдарив ОСОБА_11 по обличчю кілька разів.

Коли ОСОБА_53 наніс удар з голови потерпілому, ОСОБА_11 стояв на сходах на одну-дві сходинки нижче, вони обзивались, тоді ОСОБА_53 наніс удар з голови в лоба. Цей удар був умисний. В цей час на сходах стояла ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_14 і ОСОБА_64 . Бити в руках у потерпілого в цей час не було. Після удару потерпілий тримався за ліву сторону і в нього з носа йшла кров. В цей час ОСОБА_49 була в приміщенні. Вона пішла приблизно через 10-15 хвилин після цього.

Коли вона з ОСОБА_13 спустились в кафе за посудом, ОСОБА_16 бив кулаками ОСОБА_65 по лиці, в грудну клітку, він його тримав правою рукою за кофту, а лівою бив. Коли ОСОБА_11 піднявся в магазин до прилавка, то був весь в крові.

ОСОБА_44 розповіла обвинуваченому про те, що потерпілий до неї чіплявся, тоді, коли ОСОБА_53 наніс йому удар з голови на сходах, оскільки обвинувачений запитав у неї про причину конфлікту батька із сином.

Конфлікт між ОСОБА_66 та ОСОБА_54 тривав близько 30-40 хвилин в приміщенні кафе. Весь цей час всі інші знаходились в приміщенні магазину. Перший з кафе вийшов ОСОБА_11 і почав говорити, щоб всі вийшли. А ОСОБА_67 піднявся десь хвилин через 15.

ОСОБА_44 забрала чоловіка і вони вийшли з магазину, сказала йому «пішли додому», але їх покликала ОСОБА_14 , сказала щоб вони випили ще кави, договорили. Коли вони повернулись, то ОСОБА_19 не було, він поїхав, а ОСОБА_67 вийшов з приміщення підвалу до них, тілесних ушкоджень в нього не було. Маніта ОСОБА_20 запитав у ОСОБА_68 , навіщо він вдарив потерпілого, а ОСОБА_63 відповів, що він неправильно поступив з його дружиною.

Куди саме ОСОБА_16 бив ОСОБА_65 в підвалі по обличчю конкретно не пам`ятає. ОСОБА_63 бив потерпілого в приміщенні магазину біля холодильника, як іти до кафе. Пам`ятає, що він розбив потерпілому брову, бо ішла кров.

У вбиральні з ОСОБА_54 вона знаходилась три-чотири хвилини, в цей час вона виривалась від нього. Тоді тілесних ушкоджень в нього не було. Коли ОСОБА_44 відкрила двері, ОСОБА_16 почав казати ОСОБА_69 , щоб той заспокоївся і що тут їхні. З цього приводу вона написала заяву про спробу зґвалтування, але її відхилено, провадження закрито, оскільки немає свідків і не доведено.

Коли ОСОБА_46 вкінці вийшов з підвалу, то в нього з носа і з рота йшла кров і все лице по шию було в крові. До того, як ОСОБА_63 розсік Маніті брову, там крові не було. Брову розсік ліву. Вона звернула на це увагу, тому що ОСОБА_47 сказав: «Що ти робиш, ти вже розсік йому брову». І тоді вона почала забирати ОСОБА_68 за руку від ОСОБА_19 .

Пояснила, що вбиральня знаходиться в коридорі кафе, як заходити з вулиці по сходах, а не з магазину. Коли ОСОБА_11 обіймав ОСОБА_44 , то це бачили лише сторонні люди. Те, що по сходах один ОСОБА_17 впав було чути, оскільки сходи металеві і був гуркіт.

2.4.3. Повторний одночасний допит свідка ОСОБА_44 та потерпілого ОСОБА_11 .

Під час повторного одночасного допиту свідка ОСОБА_44 та потерпілого ОСОБА_11 , вони надали наступні показання.

Потерпілий зазначив, що ходив із свідком у вбиральню, однак кофту з неї не знімав, не погрожував, тілесних ушкоджень не завдавав, і взагалі не чіпав свідка. Зазначив, що він зайшов у вбиральню, з якої вийшов батько, там залишилась свідок, потерпілий запитав її, чому вона туди зайшла, і вона відразу вийшла.

Свідок ОСОБА_44 зазначила, що коли вона заходила у вбиральню, там не було нікого, ОСОБА_70 курив на сходах, а за нею забіг ОСОБА_61 Маніта. ОСОБА_16 почав відкривати двері, коли там була свідок і потерпілий. У вбиральню вона пішла з метою переховування від потерпілого. Коли вона забігала туди і за нею забіг потерпілий та закрив двері, це все бачив ОСОБА_67 . Вважає, що потерпілий забіг за нею з метою приставання, оскільки він такі дії вчиняв у той вечір і до ОСОБА_14 .

2.4.4. Показання свідка ОСОБА_71 .

Свідок ОСОБА_72 , допитана у судовому засіданні, надала показання такого змісту.

13.01.2021 дівчата вирішили відсвяткувати свято ОСОБА_73 , зібрати колектив, який працював у магазині. Свідок також працювала в магазині. Дівчата захотіли посмажити шашлик, але оскільки було холодно на вулиці, то ОСОБА_70 дозволив бути в барі внизу. Там є можливість посмажити шашлик і спокійно посидіти. ОСОБА_61 теж був з ними, він був із самого початку. Вони посиділи і через деякий час вийшли на перекур. Коли повернулись, ОСОБА_61 сказав: «ще по одній і збирайтеся іти». Присутні були ОСОБА_74 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 і обоє ОСОБА_17 . Після цих слів вони зібралися і піднялись в магазин, так як сказав ОСОБА_70 . Після цих слів свідок зібрала речі і пішла додому, при цьому на сходах зустріла ОСОБА_75 , який ніс биту. Коли свідок на сходах зустріла потерпілого, тілесних ушкоджень в нього не було і він був спокійний.

Коли вони сиділи в підвалі, обидва ОСОБА_17 сиділи разом із ними і всі вживали алкогольні напої, скільки випили свідок не пам`ятає. В підвалі ніякого конфлікту не було протягом того часу, коли там знаходилась свідок. На другий день колеги розповідали, що потерпілий посварився із ОСОБА_76 , але свідок цього не бачила. Потерпілий від самого початку сидів за столом та вживав алкоголь. Застілля тривало близько години.

2.4.5. Показання свідка ОСОБА_77 .

Свідок ОСОБА_53 , який є батько потерпілого, допитаний в судовому засіданні, надав наступні показання.

13.01.2021 працівники, які тоді працювали в магазині «Алдіс», проводили корпоратив в приміщенні кафе, яке знаходиться знизу в тій же будівлі. Там були присутні продавці з чоловіками, свідок і потерпілий. Обвинувачений також був присутній. Всі сиділи за одним столом і вживали спиртні напої, потерпілий вживав мало, оскільки стояв біля барної стійки. Все було добре до того часу, поки свідок не вийшов у вбиральню і за ним забігла ОСОБА_15 , яка закрила за собою двері, на що він її запитав, що це за фокуси. І відразу у двері постукав ОСОБА_18 , свідок відкрив і вийшов в зал, за ним вийшла ОСОБА_62 і потерпілий. Після цього почалась сварка, ОСОБА_18 сказав закривати кафе. Тоді свідок з потерпілим, продовжуючи конфлікт, почали шарпати один одного, однак не бились. Після цього свідок сказав всім присутнім підніматись нагору в магазин. Коли піднялись в магазин, продовжували вживати алкоголь за прилавком, потерпілий сказав виходити з магазину теж. Далі свідок спустився вниз прибирати зі столу, а коли піднявся, на підлозі вже була кров, вони побились, як це сталось свідок не бачив.

На сходах до магазину він зачепився і випадково вдарив потерпілого головою в лице, в результаті чого у потерпілого пішла кров з носа. Потерпілий пішов в кафе, вмився і вийшов назад в магазин. Внизу свідок з потерпілим не бились і по сходах в кафе ніхто не падав.

Коли свідок побачив кров у магазині, то запитав, що сталось, на що всі відповіли, що ОСОБА_63 побив потерпілого через те, що він виганяв всіх з магазину.

Непорозуміння із сином розпочалось в кафе, потім продовжувалось в магазині та на сходах в магазин. Вони просто сперечалися, свідок запитував потерпілого, чому той виганяє людей. Свідок зачепився за сходинку і вдарив сина головою. Від удару потерпілий не впав, в нього просто пішла кров і потерпілий пішов вниз. Син на нього битою не замахувався в той вечір, і він у нього її не забирав, таких подій взагалі не було.

Вказав, що після того, як син вмився і піднявся в магазин, він спустився вниз прибирати, ОСОБА_18 не спускався після цього в кафе. Кров свідок побачив відразу біля сходів, які ведуть до кафе, коли зайшов до магазину з вуличних сходів. Сина в магазині вже не було, він пішов в цей час вниз у кафе по внутрішніх сходах. Після цього люди не розійшлись, а залишились в магазині.

Додав, що коли ОСОБА_62 зайшла до вбиральні, він навіть не зрозумів, що відбувається. Зазначив, що всі були у стані алкогольного сп`яніння.

Також вказав, що коли побачив сина після бійки, його лице все було в крові, він допомагав йому витиратись. Занку ліва сторона обличчя ОСОБА_18 дуже запухла і вони звернулись в лікарню.

Вказав, що сходи, які ведуть до кафе, виходять прямо на барну стійку, а з правої сторони зал прямокутної форми довжиною 11 метрів і шириною 5,5 метрів, в кінці є ще кімната з дверима. В барі є три камери відеоспостереження: одна над барною стійкою, одна над каміном, і ще одна в кінці залу. Відеозапис вилучала поліція. В магазині також є чотири камери. В барі камери розміщені так, що на них видно все приміщення, зокрема двері до вбиральні.

2.4.6. Під час повторного одночасного допиту свідка ОСОБА_44 та свідка ОСОБА_78 , вони надали наступні покази.

Свідок ОСОБА_44 зазначила, що під час того, як вона забігала у вбиральню, там не було нікого. Маніта ОСОБА_20 взагалі не заходив у вбиральню, а зайшов ОСОБА_61 і зачинив двері, які пізніше свідок відкрила. Біля вбиральні в цей час був ОСОБА_16 , який намагався зайти туди, смикав за дверну ручку, оскільки свідок кричала через те, що до неї чіплявся ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_53 зазначив, що слова свідка ОСОБА_44 не відповідають дійсності, оскільки він вже був у вбиральні тоді, коли туди забігла ОСОБА_44 і закрила двері. У цей час потерпілий був в залі біля бару. Коли забігла ОСОБА_79 , свідок був шокований і запитав у неї, що вона робить і навіщо закриває двері, після чого відкрив двері та вийшов, в цей час біля дверей вже був потерпілий.

Свідок ОСОБА_44 вказала, що після того, як ОСОБА_53 вдарив потерпілого головою, останній пішов до автомобіля і поїхав, після чого повернувся та зайшов з битою у магазин. Коли він заходив до магазину, ОСОБА_80 в цей час виходила з магазину, йшла додому.

Свідок ОСОБА_44 вказала, що коли потерпілий йшов з битою, свідок ОСОБА_53 стояв у дверях, і в приміщенні магазину забрав у нього биту. Дані факти свідок ОСОБА_53 заперечив.

Свідок ОСОБА_44 зазначила, що коли ОСОБА_16 і ОСОБА_46 спустились в кафе, їх не було близько 30-40 хвилин, між ними відбувалась бійка. Свідок збирала посуд з ОСОБА_13 і бачила це все, вони бились в приміщенні бару, але в іншій кімнаті, яка там є. Свідок ОСОБА_53 на такі пояснення ОСОБА_44 зазначив, що не підтверджує їх, оскільки продукти забрали відразу, коли піднімались нагору в магазин, оскільки в магазині ще випивали і закушували. Однак ОСОБА_44 зазначила, що тарілку з шашликом і салати забирали вони, вже останні.

Свідок ОСОБА_53 зазначив, що після того, як вдарив сина в носа, не пам`ятає, чи вони пересікались в приміщенні кафе. Також не пам`ятає, чи до нього спускався син і ОСОБА_15 тоді, коли він прибирав зі столу в приміщенні кафе, він прибирав там сам.

Свідок ОСОБА_53 зазначив, що коли він побачив у магазині кров, син був внизу. Свідок в магазин зайшов вуличними сходами, а син спустився в кафе внутрішніми сходами, тому вони не бачились. Вказав, що коли прибирав зі столу, посуд складав на барі, нагору не виносив.

2.4.7. Показання свідка ОСОБА_81 .

Свідок ОСОБА_82 , допитана в судовому засіданні, надала наступні показання.

13.01.2021 свідок була на роботі в магазині у ОСОБА_77 . Тоді було свято і вони святкували. Були присутні вона, ОСОБА_16 , ОСОБА_63 з жінкою і ОСОБА_14 з чоловіком. Святкували внизу у підвалі. Всі присутні були за столом. Свідок деякий час посиділа з ними, повечеряла і піднялась в магазин, оскільки це була її зміна. Пізніше всі, хто сиділи за столом, піднялись в магазин. У магазині в ОСОБА_19 і ОСОБА_7 стався конфлікт, вони говорили на підвищених тонах. Про що вони сперечалися свідок не чула. Конфлікт відбувся біля виходу з підвалу.

Свідок періодично, коли не було відвідувачів у магазині, виходила на перекур. Після того, як вона повернулась з перекуру, побачила, що потерпілий з обвинуваченим б`ються, тоді дружина ОСОБА_68 їх розборонила і вони вийшли на вулицю. Свідок не бачила, як вони наносили удари один одному. В крові був і потерпілий, і обвинувачений. До цього конфлікту свідок не звертала увагу на потерпілого.

Також свідок бачила, що ОСОБА_16 і ОСОБА_46 сварились між собою в приміщенні магазину і на вулиці. Бійки між ними свідок не бачила, про що була суперечка не чула.

Вказала, що коли дружина ОСОБА_68 розборонила потерпілого і обвинуваченого, вони вийшли з магазину, а потерпілий пішов у підвал вмиватись. Кров у потерпілого була на обличчі і на руках.

Додала, що в підвалі конфліктів не було. Зазначила, що пили вино, однак хто пив свідок не знає, вона посиділа близько 15-20 хвилин і пішла на робоче місце.

Вказала, якщо зайти в магазин з вулиці, то касова зона по ліву сторону, а вхід в підвал по праву. Від входу в магазин до підвалу велика відстань. Всі присутні були біля входу у підвал.

Зазначила, що в підвалі спиртні напої вона не вживала, оскільки була на роботі. Коли вона піднялась в магазин на робоче місце, шуму в підвалі не чула. Коли присутні в підвалі піднялись в магазин, вона не дивилась на них, і не бачила тілесних ушкоджень ні в кого.

Початок бійки між потерпілим і обвинуваченим свідок не бачила, вона була на вулиці, почула шум і зайшла в магазин, побачила, що вони почали сваритись між собою, шарпали за одяг, і вийшла знову на вулицю. Коли повернулась, потерпілий і обвинувачений були в крові. На перекур свідок виходила близько 2-3 рази.

Свідок не пам`ятає, чи батько бив потерпілого, також не пам`ятає, чи в потерпілого була бита.

2.4.8. Показання свідка ОСОБА_58 .

Свідок ОСОБА_56 , допитана в судовому засіданні, надала наступні показання.

Вона працювала в «Алдісі», 13.01.2021 вони вирішили з колективом посмажити шашлик. Сиділи в підвалі у ОСОБА_75 , і в цей час їм сказав ОСОБА_61 встати і вийти. Коли їм сказали вийти, ОСОБА_83 вже була в магазині нагорі, а ОСОБА_84 пішла. Тоді вони зібрали продукти зі столу і піднялись нагору продовжувати. В цей час ОСОБА_70 з ОСОБА_85 в підвалі сварились, з`ясовували, чому вони не можуть посидіти і мають іти. Нагорі в магазині була вона, ОСОБА_47 , ОСОБА_50 і ОСОБА_15 . Тоді з підвалу внутрішніми сходами вийшов ОСОБА_18 і сказав розходитись. Після цього між потерпілим і обвинуваченим почалась бійка. Свідок бачила, як ОСОБА_63 один раз вдарив ОСОБА_17 . Тоді їх розборонили. В ОСОБА_17 йшла кров, він повернувся і пішов вниз внутрішніми сходами, а свідок витерла кров на підлозі, де була бійка. Коли витирала кров, то чула, як потерпілий і ОСОБА_53 сварились внизу, після чого вийшла на вулицю. На наступний день свідок бачила потерпілого, на його обличчі були тілесні ушкодження.

Свідок додала, що з самого початку вечора ОСОБА_19 з ними не було, він прийшов, коли вони вже смажили шашлик у підвалі, і далі сидів з ними. За столом сиділи близько двох годин. Крім конфлікту між ОСОБА_54 і ОСОБА_66 в підвалі, інших конфліктів між ними вона не бачила.

Зазначила, що в той вечір ОСОБА_46 до неї не чіплявся, нічого такого не було. Свідок чула від ОСОБА_86 , що ОСОБА_46 до неї чіплявся, однак цього вона не бачила. Після того, як вони піднялись в магазин, в кафе вона вже не спускалась. Спиртні напої тоді вживали всі присутні, в тому числі обвинувачений. Вказала, що потерпілий з батьком кричали у підвалі, але що між ними відбувалось вона не бачила. ОСОБА_63 перший вдарив потерпілого. Кров у потерпілого капала з обличчя.

В кінці коли вийшли на вулицю, ОСОБА_70 претензій не висловлював з приводу побиття сина, але питав, навіщо таке наробили, і навіщо робили свято.

Свідок зазначила, що її чоловік ОСОБА_47 перебуває в Польщі.

2.4.9. Після перегляду в судовому засіданні відеозапису з камер відеоспостереження було проведено повторний допит потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_44 та свідка ОСОБА_77 .

Під час допиту потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що кров, яка в нього йшла з носа в приміщенні підвалу, - це внаслідок того, як він з батьком вдарився головою на сходах, це було за пів години до того, як йому обвинувачений наніс тілесні ушкодження. В підвалі потерпілий з батьком не бився, тілесних ушкоджень в нього не було.

Зазначив, що не пам`ятає, чи замахувався битою на батька, а за биту батько схопився, оскільки напевно думав, що потерпілий його буде бити. Вказав, що не бив батька, мав намір його заспокоїти. Ці події відбувались після того, як вони з батьком вдарились на сходах. Після інциденту з битою, потерпілий не пам`ятає, куди він з батьком далі пішов.

Потерпілий додав, що умислу побити батька в нього не було, і він не бив його.

Зазначив, що на всіх камерах відеоспостереження один таймер часу, і час всі камери показують однаково, розбіжності неможливі.

Свідок ОСОБА_44 зазначила, що на відеозаписі не відображено моменту, коли вона вийшла у вбиральню, де стався інцидент з ОСОБА_54 . Коли це сталось, вона заходила у вбиральню без куртки і не з середини залу, а з вулиці.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що причиною конфлікту між ним та сином стало те, що син сказав закривати кафе, більш точно свідок не пам`ятає. Вказав, що всі перейшли в магазин і стояли за прилавком, сварка у нього з сином відбувалась в магазині, тоді вони спустились вниз, і свідок запитав у потерпілого, чому той робить скандали, на що потерпілий відповів, що кафе його, що хоче, те і робить. Після цього вони відійшли від барної стійки і продовжували сваритись посередині залу кафе, сина він не бив. Зазначив, що один раз дав ляпаса по обличчю, «пиньків надавав». Надалі свідок відмовився надавати показання, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

2.4.10. Показання свідка ОСОБА_87 .

Свідок ОСОБА_88 , допитаний в судовому засіданні, надав наступні показання.

Вказав, що він дійсно був присутнім протягом усього часу проведення слідчого експерименту у даному кримінальному провадженні в якості понятого, та підписував протокол вказаної слідчої дії. Участь у проведенні слідчої дії він взяв добровільно. Будь-яких зауважень до протоколу під час його підпису не висловив. Додав, що під час проведення слідчої дії був присутній потерпілий.

2.4.11. Показання свідка ОСОБА_29 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 , яка працює завідуючою архівом Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», надала наступні показання.

Під час вилучення історії хвороби слідчий приходить в канцелярію, реєструє ухвалу, після цього приходить в архів та отримує історію хвороби. Під час видачі історії хвороби слідчий розписується на ухвалі та в журналі. Бувають випадки, коли приходить кілька слідчих, один пише опис, а інший розписується в журналі.

Свідок не пам`ятає, як саме вилучалась історія хвороби ОСОБА_11 , оскільки пройшло більше двох років. Випадків, коли один слідчий приносить ухвалу на іншого не буває.

На запитання захисника, чи міг хтось, крім ОСОБА_89 , розписатись на ухвалі та в журналі, оскільки в цих документах зазначено, що саме він отримав історію хвороби, свідок відповіла, що не міг.

Свідок також зазначила, що знайшла в своїх службових документах опис вилучення історії хвороби ОСОБА_11 , в якому розписався слідчий Грабчак, можливо їх було двоє. Як саме проходило вилучення історії хвороби в даному випадку свідок не пам`ятає. Не могло бути так, що один слідчий вже прийшов з підписаними іншим слідчим документами, тому що протокол і опис пишеться у неї в кабінеті. Слідчі завжди поспішають, і, можливо, щоб прискорити процес вилучення, вона надала журнал іншому слідчому, щоб той розписався. Не практикує такого, що приходить один слідчий з ухвалою, а розписується інший. Під час того, як приходить слідчий, вона перевіряє у нього службове посвідчення. Підставою для видачі історії хвороби є ухвала суду, її посадовою інструкцією передбачено обов`язок видачі історій хвороб. Слідчий під час вилучення складає протокол і опис, які долучаються до матеріалів. Також свідок вказала, що з її ініціативи заведено журнал, в якому зазначається, кому видана історія хвороби, який занесено до номенклатури справ медичного закладу. Без ухвали суду, протоколу тимчасового доступу і опису історія хвороби не видається. Журнал тимчасового доступу до історії хвороб не передбачений як обов`язковий. Коли вона почала працювати, журналу видачі не було, він створений з її ініціативи, і на даний час внесений до номенклатури і рахується офіційним. Метою ведення журналу є обліковування видачі історій хвороб, щоб знати, де вони знаходяться, оскільки це неможливо тримати у пам`яті.

Оглянувши наявний у матеріалах судової справи протокол тимчасового вилучення історії хвороби ОСОБА_11 , свідок підтвердила, що в протоколі наявний її власний підпис.

2.4.12. Допит експерта ОСОБА_90 в суді для роз`яснення висновку

У судовому засіданні експерт ОСОБА_91 пояснив, що висновки про наявність і тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 експерт зробив на підставі вивчення медичної документації та огляду потерпілого. Медична документація була надана слідчим разом із постановою про призначення експертизи, про що зазначено у висновку. Наявність тілесних ушкоджень встановлено на підставі медичної картки №580, а також було проведено огляд потерпілого згідно з Правилами визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Особисто експерт ніяких доказів самостійно не збирав. Перелом носа встановлено на підставі медичної документації та наданих потерпілим під час огляду рентгенограм кісток носа від 14.01.2021 і довідки чергового лікаря, де було вказано про перелом носа при наданні медичної допомоги після травми 13.01.2021. Рентгенограму було направлено на консультацію до рентгенолога, оскільки потрібна була консультація вузького спеціаліста для опису рентгенограми. Опис рентгенограми також приймався до уваги при наданні висновку, хоча в історії хвороби, яку надав слідчий, був опис комп`ютерної томографії черепа від 15.01.2021, яка дає більш досконалу картину про наявність і характер травми, тобто яка була травма. В описі комп`ютерної томографії було зазначено про ознаки подвійного перелому виличної дуги та переломів гайморової пазухи. Під час огляду для надання об`єктивного висновку з`ясовується, чи проходив потерпілий лікування, чи вже воно закінчено, щоб визначити, чи можна завершувати експертизу з урахуванням цієї картини. Під час цього огляду потерпілий заявив, що в нього ще є рентгенограма. Про це експерт, як правило, повідомляє слідчого по телефону, що треба направити рентгенограму на консультацію вузького спеціаліста. В історії хвороби не зберігаються рентгенівські знімки, а вони видаються людям на руки.

Під час проведення експертизи щодо ОСОБА_11 у експерта не було потреби в отриманні додаткових матеріалів, тому він не звертався до слідчого за додатковими матеріалами, наданих слідчим матеріалів було достатньо для проведення експертизи. Рентгенограма була врахована, оскільки вона не суперечила даним комп`ютерної томографії.

Експерт повідомив, що під час проведення експертизи Наказ №6 не забороняє експерту отримувати медичні документи від потерпілого, про що повідомляється слідчий. Експерт повідомив слідчого по телефону про те, що потерпілий надав рентгенограму, оскільки форми повідомлення нічим не встановлено.

Під час огляду потерпілого видимих тілесних ушкоджень у нього не було, оскільки після отримання травми пройшов місяць, тому використовуються такі документи, як рентгенограма і томографія.

Уточнив, що під час того, як експерту приносять рентген, він виписує направлення до рентгенолога, і з таким направленням особа йде до рентгенолога для опису рентгена, в якому рентгенолог вказує, чи наявний перелом. І вже опис такого рентгена приймається до уваги у висновку експерта.

Експерт зазначив, що для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 представлені потерпілим довідку з лікарні і рентгенограму можна було не брати до уваги, але ці документи мають значення для хронології, тобто часу отримання травми, часу і етапів надання медичної допомоги, процес лікування і його завершення. Експерт у висновку з урахуванням рентгенограми розмежував отримані тілесні ушкодження на легкі і середньої тяжкості, рентгенограма стосувалася перелому кісток носа, що експерт вказав у висновку як легкі тілесні ушкодження, а перелом вилично-орбітального комплексу і стінок гайморової пазухи, що віднесено до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, було зафіксовано в описі комп`ютерної томографії, який містився в історії хвороби ОСОБА_11 . Хоча перелом кісток носа також був описаний у медичній документації, яку надав слідчий.

2.4.13. Показання слідчого ОСОБА_23 в якості свідка.

Слідчий ОСОБА_23 , допитаний в судовому засіданні, надав наступні показання.

Досудове розслідування він проводив на підставі постанови про призначення слідчого, а також доручення керівника органу досудового розслідування і витягу з ЄРДР, в якому зазначено, що він здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Слідчий 18.02.2021 особисто проводив тимчасовий доступ і вилучення медичної документації ОСОБА_11 на підставі ухвали слідчого судді. Ухвалу було вручено особі, в якої вилучено історію хвороби, складено опис вилучення історії хвороби, який також вручено особі, в якої вилучено історію хвороби, про що вона розписалась в протоколі тимчасового доступу. Історію хвороби вилучали з метою проведення судово-медичної експертизи, оскільки потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні. Історію було вилучено і направлено експерту з постановою для проведення експертизи. Ухвалу про тимчасовий доступ слідчий вручав медичному працівнику архіву, який надав історію хвороби потерпілого. Спочатку ухвалу було розписано головним лікарем в канцелярії. Протокол тимчасового доступу він заповнював особисто при медичному працівникові. Вказав, що він зобов`язаний вручити опис особі, в якої вилучає документи, однак в КПК не передбачено, що такий опис має бути в матеріалах кримінального провадження, опис було складено в одному екземплярі. Ніхто інший вилучення історії хвороби ОСОБА_11 не здійснював. Чи підписувався про отримання історії хвороби в журналі, який ведеться в лікарні не пам`ятає.

Про наявність у потерпілого рентгенограми щодо перелому кісток носа слідчий дізнався від судово-медичного експерта телефонограмою. Слідчий з експертом в телефонному режимі погодив, що експерт дану рентгенограму направляє на консультацію до лікаря-рентгенолога, який зробить опис, котрий буде використано у висновку експерта.

2.4.14. Довідка КНП «Барська ЦРЛ» від 14.01.2021, згідно з якою ОСОБА_11 встановлено діагноз: закритий перелом кісток носа, закритий перелом лівої виличної кістки (а.с. 237, том 1).

2.4.15. Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Вінницька міська клінічна лікарня» №1076 від 15.01.2021, згідно з якою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: множинні переломи кісток лицьового черепа. Виписка була переслана у ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області начальником Вінницького районного управління поліції згідно із супровідним листом від 21.01.2021.

2.4.16. Опис документів, що знаходяться у кримінальному провадженні № 0000005, долучений до матеріалів судової справи у копії, оригінал якого оглядався у судовому засіданні (а.с. 225-226, том 2).

2.4.17. DVD-R диск із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розміщена в торгівельній залі магазину-ресторану «Алдіс», що розташований за адресою: вул. Соборна, 28-А, м. Бар, Жмеринського району Вінницької області, за період часу з 22.00 години по 23.00 години 13.01.2021 (а.с. 246, том 1). Відеозапис було повністю відтворено у судовому засіданні і досліджено за участі обвинуваченого та потерпілого, які підтвердили свої особи на вказаному відеозаписі, а також разом з іншими учасниками судового провадження з`ясовано особи свідків, які були очевидцями події. На відеозаписі зафіксовано, як після нетривалої розмови обвинувачений першим наніс потерпілому удар кулаком правої руки по обличчю, потім наніс ще три удари кулаком лівої руки по обличчю потерпілого, та ще один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілого, після чого його від потерпілого відтягнула свідок ОСОБА_92 .

Перед нанесенням ударів потерпілому зафіксовано також, як потерпілий сперечався з батьком і замахнувся на нього битою, однак ударів не наносив, у їх сварку ніхто з присутніх не втручався.

DVD-R диск із відеозаписами наданий ОСОБА_39 згідно із підписаним ним супровідним листом слідчому ОСОБА_23 , у відповідь на запит слідчого від 15.01.2021 вихідний номер 135/214/21, який, згідно із записом на письмовому запиті, отриманий особисто ОСОБА_39 (а.с. 244-245, том 1).

2.4.18. Протокол огляду диску з відеозаписом від 18.01.2021 (з додатками фототаблицями) (а.с. 248-250, том 1, а.с. 1-5, том 2), відповідно до якого на відеозаписі з камери відео-спостереження, що розміщена в середині магазину «Алдіс», який знаходиться за адресою: вул. Соборна, 28-А, м. Бар, встановлено, що о 22:36:03 чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 , повертається у бік стоячого поряд чоловіка, схожого на ОСОБА_11 , та між ними продовжується розмова. О 22:36:09 чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 , наносить один удар кулаком правої руки, після чого три удари кулаком лівої руки та ще один удар кулаком правої руки в обличчя чоловіку, за зовнішніми ознаками схожому на ОСОБА_11 . В подальшому о 22:36:13 із дверей, що ведуть до підвального приміщення в торгову залу вибігає жінка, за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_15 , та відтягує чоловіка, за зовнішніми ознаками схожого на ОСОБА_7 , від чоловіка, за зовнішніми ознаками схожого на ОСОБА_11 , на середину торгової зали «Алдіс». При вище вказаній події стояли поряд та були очевидцями чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_93 , та жінка, за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_14 .

2.4.19. DVD-R диск із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розміщена в підвальному приміщенні магазину-ресторану «Алдіс», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за період часу з 21.00 години по 23.00 години 13.01.2021 (а.с. 17, том 2). Відеозапис було повністю відтворено у судовому засіданні за участі учасників судового провадження і встановлено особи учасників подій. На відеозаписі зафіксовано, що потерпілий сперечався і штовхався зі своїм батьком, нанесення ударів батьком синові в область обличчя на відеозаписі не зафіксовано. Зафіксовано, що потерпілий вмивав обличчя і видно кров в області носа, однак потерпілий поводився жваво і ознак поганого самопочуття не виявляв. Зафіксовано також, як потерпілий зайшов у кафе (за часом це було одразу після нанесення ударів обвинуваченим, що зафіксовано на попередньому відеозаписі), і у нього обличчя було все в крові і потерпілий виявляв ознаки поганого самопочуття (тримався за голову, присів).

DVD-R диск із відеозаписом наданий ОСОБА_39 згідно із підписаним ним супровідним листом слідчому ОСОБА_23 , у відповідь на запит слідчого від 15.01.2021 вихідний номер 136/214/21, який, згідно із записом на письмовому запиті, отриманий особисто ОСОБА_39 (а.с. 18-19, том 2).

Даних про неналежне поводження потерпілого із свідком ОСОБА_62 чи конфлікту між ними надані суду відеозаписи не містять.

2.4.20. Протокол огляду диску з відеозаписом від 18.01.2021 (з додатками фототаблицями) (а.с. 115-121, том 2), відповідно до якого на відеозаписі з камери відео-спостереження, що розміщена в середині кафе «Алдіс», який знаходиться за адресою: вул. Соборна, 28-А, м. Бар, встановлено, що о 22:27:23 до приміщення кафе входять двоє людей: чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_11 , на обличчі у якого в області носа червона рідина, схожа на кров, а також чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_94 , які сперечаються між собою. В подальшому о 22:28:05, два вище вказаних чоловіка проходять на середину приміщення кафе та штовхаються між собою. В подальшому о 22:32:49 чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_11 підходить до умивальника, який розміщений біля прилавку, а поряд на стілець присідає чоловік за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_57 , та розмова між ними продовжується. О 22:33:33 приміщення кафе покидає чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_55 . В подальшому, о 22:35:06, вхідні двері у кафе відкриває жінка, за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_15 , та розмовляє з чоловіком, за зовнішніми ознаками схожим на ОСОБА_11 і вони обоє покидають приміщення кафе. О 22:35:19 в приміщення кафе входить жінка, за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_44 , яка щось бере із столу та відразу покидає приміщення кафе. В подальшому о 22:37:24 до приміщення кафе входить чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_11 , та відразу підходить до умивальника, обличчя у даного чоловіка все в рідині червоного кольору, схожій на кров, він умиває обличчя, після чого втирає обличчя рушником та в подальшому о 22:45:00 виключає у приміщенні кафе «Алдіс» світло та покидає його.

2.4.21. Незасвідчена копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого лор/щелепно-лицьового відділення КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» №580 від 28.01.2021 (а.с. 122-123, том 2), згідно з якою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено основний діагноз: множинні переломи кісток черепа та кісток обличчя, закритий уламковий перелом стінок лівої гайморової пазухи зі зміщенням, вилично-орбітального комплексу зліва. ОСОБА_11 надійшов в стаціонар 15.01.2021. Відповідно до опису рентгенологічного дослідження 19.01.2021 оперативне лікування: ОМС вилично-орбітального комплексу зліва, риносептопластика, двобічна ощадна нижня конхотомія.

2.4.22. Незасвідчена копія листка непрацездатності серії АДФ №593394, виданого 28.01.2021 КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_11 про те, що він перебував у стаціонарі з 15.01.2021 по 28.01.2021 (а.с. 124, том 2 ).

2.4.23. Протокол тимчасового вилучення майна від 18.02.2021 (а.с. 137, том 2 ), складений слідчим ОСОБА_23 у період часу з 10 год. 10 хв. по 10 год. 35 хв. у приміщенні Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. У протоколі вказано, що керуючись статтями 103-107, 167-168 КПК України, слідчий тимчасово вилучив майно історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_11 , особа у якої вилучено майно ОСОБА_29 , підпис якої міститься у протоколі.

Під час допиту у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 , оглянувши вказаний протокол, підтвердила, що протокол підписаний нею.

2.4.24. Висновок експерта Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №16 від 24.02.2021 (а.с.140-142), згідно з яким на підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , беручи до уваги відомості із медичної карти стаціонарного хворого №580 отоларингологічного відділення КНП «Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги», МЗКТ головного мозку від 15.01.2021, рентгенограму кісток носа та лівої виличної кістки № 209 від 14.01.2021 на його ім`я, експерт дійшов наступних висновків: у ОСОБА_11 мало місце: гематома нижньої повіки лівого ока, локальний субкон`юнктивальний крововилив лівого ока. Перелом вилично-орбітального комплексу зліва (лівої виличної дуги, нижньої і латеральної стінок очниці), уламковий перелом передньої та зовнішньої стінок лівої гайморової пазухи, перелом кісток носа. За медико-морфологічними ознаками вище вказані ушкодження у ОСОБА_11 виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну 13.01.2021. Перелом вилично-орбітального комплексу зліва (лівої виличної дуги, нижньої і латеральної стінок очниці), уламковий перелом передньої та зовнішньої стінок лівої гайморової пазухи, не являлись небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995р). Перелом кісток носа, гематома нижньої повіки лівого ока, локальний субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше три тижні/21 день/) належить до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.1 «а» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995р).

2.4.25. Протокол проведення слідчого експерименту від 05.04.2021 (з додатками фототаблицями) (а.с 160-166, том 2), відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_95 та ОСОБА_96 в службовому кабінеті ВП №1 Жмеринського РВП ОСОБА_11 розповів та показав на манекені, що 13.01.2021 о 22:35 в магазині «Алдіс» у нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_7 , внаслідок чого останній наніс потерпілому тілесні ушкодження. ОСОБА_11 розповів, що в загальному ОСОБА_7 наніс йому п`ять ударів кулаком обох рук по обличчю. Перший удар кулаком правої руки в обличчя в область лівого ока та лівої брови, три наступних удари кулаком лівої руки в обличчя в область носа, правого ока та лоба, п`ятий удар кулаком правої руки в область лівого ока. Внаслідок нанесених ударів у потерпілого з обличчя пішла кров, він відчув біль та запаморочення в голові, також відчув, що кістки носа, вилиці та інші на обличчі зламані.

Потерпілий зазначив, що за годину до того, як ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження, на вулиці біля магазину «Алдіс» у нього виникла суперечка з батьком ОСОБА_66 , під час якої батько випадково вдарив потерпілого головою в область носа. Зі слів потерпілого даний удар виявився слабким, сильної болі від нього він не відчув, претензій до батька немає. На фототаблицях, які є додатком до протоколу слідчого експерименту, зафіксовано, як потерпілий показує на манекені, як саме обвинувачений наносив йому дари по обличчю. На фото №5 зафіксовано, що потерпілий показує, як саме випадково його вдарив батько своєю головою в область носа.

2.4.26. Свідоцтво серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_96 , який був понятим під час слідчого експерименту, згідно з яким останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

2.4.27. Висновок експерта Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №135 від 22.09.2021 (а.с. 172-174, том 2), згідно з яким на підставі додаткової судово-медичної експертизи по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , беручи до уваги «Висновок експерта» №16 судово-медичної експертизи від 19-24.02.2021, на його ім`я, експерт дійшов наступних висновків: у ОСОБА_11 мало місце: гематома нижньої повіки лівого ока, локальний субкон`юнктивальний крововилив лівого ока. Перелом вилично-орбітального комплексу зліва (лівої виличної дуги, нижньої і латеральної стінок очниці), уламковий перелом передньої та зовнішньої стінок лівої гайморової пазухи, перелом кісток носа. (1,2,5) за медико-морфологічними ознаками вище вказані ушкодження у ОСОБА_11 виникли внаслідок травмуючої дії - удару (контрудару), в ділянку лівої половини обличчя (виличної кістки) та носа, тупим твердим предметом (предметами), до яких належать голова (лоб), кулаки, по давності утворення можуть відповідати терміну 13.01.2021. (3,4) при вивчені вище вказаних медичних документів на ім`я ОСОБА_11 та при огляді останнього (22.02.2021) індивідуальні чи групові особливості травмуючого предмета (предметів) не відобразились у морфологічних властивостях тілесних ушкоджень, що не дає можливості, виходячи з наявних медичних даних, деталізувати більш конкретно механізм та спосіб отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Вказане не виключає можливості утворення цих тілесних ушкоджень за умов, відображених в матеріалах кримінального провадження (протокол проведення слідчого експерименту, за участю потерпілого ОСОБА_11 від 05.04.2021, а. с. 112-118 зазначеного у дослідній частині «Висновку експерта»). Перелом вилично-орбітального комплексу зліва (лівої виличної дуги, нижньої і латеральної стінок очниці), уламковий перелом передньої та зовнішньої стінок лівої гайморової пазухи, не являлись небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995р). Перелом кісток носа, гематома нижньої повіки лівого ока, локальний субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше три тижні /21 день/) належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, (п.2.3.1. «а» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995р.). Питання стосовно можливості «отримання тілесних ушкоджень наявних у ОСОБА_11 при падінні з висоти власного росту без надання тілу прискорення з подальшим ударом об бетонну підлогу, або бетонні сходи» експертним шляхом може бути вирішене при наявності матеріалів кримінального провадження з відповідно відпрацьованою версією такого падіння.

2.4.28. Як дані, що характеризують особу обвинуваченого, прокурором надано (а.с. 143-146, том 2): довідку КНП «Барська міська лікарня», за даними якої ОСОБА_7 на диспансерному обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; довідку, видану Барською міською радою №46 від 11.02.2021, за якою ОСОБА_7 проживає у АДРЕСА_1 , не є депутатом Барської міської ради 8 скликання; довідку-характеристику, видану Барською міською радою №45 від 11.02.2021, згідно з якою негативної інформації щодо обвинуваченого не повідомлено, даними про склад сім`ї міська рада не володіє; згідно із довідкою з інформаційної системи МВС №66 від 19.12.2021 ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

2.5. Докази, надані стороною захисту

2.5.1. Адвокатський запит на ім`я директора Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №89 від 28.03.2023 (а.с. 25, том 3), у якому захисник ОСОБА_97 просив надати наступну інформацію: чи було вручено уповноваженій особі лікарні слідчим ОСОБА_98 наступні документи: копію ухвали Барського районного суду Вінницької області від 10.02.2021, опис речей і оригіналів документів, які були вилучені від 18.02.2021, копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18.02.2021.

2.5.2. Відповідь Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 29.03.2023 №525/01-26 на адвокатський запит (а.с. 26, 96, том 3). За даними вказаної відповіді надано копію ухвали Барського районного суду від 10.02.2023 за вхідним номером 01-26/101 від 18.02.2021 на отримання історії хвороб на ім`я ОСОБА_11 . У відповіді також вказано, що історія хвороби видана з архіву лікарні зав.архівом ОСОБА_29 , отримав слідчий ОСОБА_31 18.02.2021 № посв. ВПН 009688. Виконавець листа ОСОБА_29 .

2.5.3. Адвокатський запит на ім`я начальника ГУНП у Вінницькій області №113 від 18.04.2023 (а.с. 88, том 3), у якій захисник ОСОБА_97 просив надати наступну інформацію: чи працював станом на 18.02.2021 в ГУНП у Вінницькій області або його структурних підрозділах громадянин з анкетними даними ОСОБА_31 та номером посвідчення ВПН НОМЕР_2 , якщо працював то у якому підрозділі і на якій посаді.

2.5.4. Відповідь ГУНП у Вінницькій області від 24.04.2023 №М-16аз/04/12-2023 на адвокатський запит (а.с. 93), у якій вказано, що станом на 18.02.2021 ОСОБА_99 дійсно проходив службу на посаді поліцейського водія сектору логістики Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

2.5.5. Адвокатський запит на ім`я директора Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №115 від 18.04.2023 (а.с. 92, том 3), у якій захисник ОСОБА_100 просив надати наступну інформацію та надати копії таких документів: чи було вручено уповноваженій особі лікарні особою, що здійснювала доступ до медичної карти, такий документ, як опис речей і оригіналів документів, які були вилучені 18.02.2021 чи тільки копію ухвали суду; хто безпосередньо здійснював тимчасовий доступ до медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 слідчий ОСОБА_23 чи слідчий ОСОБА_31 ; просив надати належним чином засвідчені копію ухвали суду, на підставі якої здійснювався тимчасовий доступ до медичної карти та копію журнал, у якому ведеться облік виданих медичних карт стаціонарних хворих (титульну сторінку та сторінку, де слідчий поставив свій підпис).

2.5.6. Відповідь Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 25.04.2023 №696/01-26 на адвокатський запит (а.с. 89-91, 94-95, том 3), виконавцем листа вказана ОСОБА_101 , згідно з якою надано копію ухвали Барського районного суду від 10.02.2021 та витяг із журналу про отримання історії хвороби ОСОБА_11 слідчим. Вказана копія ухвали суду містить відбиток штампу реєстрації вхідної кореспонденції №01-26/101 від 18.02.2021 і рукописний напис про те, що історію хвороби отримав 18.02.2022 ОСОБА_102 . У журналі реєстрації видачі документів з архіву в тимчасове користування вказано, що історію хвороби ОСОБА_11 отримав ОСОБА_102 , про що розписався.

2.6. Оцінка наданих сторонами доказів та їх позицій

2.6.1. Щодо повноважень слідчого на проведення досудового розслідування і прокурора на здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів. Це, зокрема, прямо випливає зі змісту ч. 3 ст. 89 КПК України, яка передбачає, що сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст. 92 КПК України).

Критеріями допустимості доказів є належне процесуальне джерело, належний суб`єкт збирання доказів та належна процесуальна форма.

Згідно з частиною 1 статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Згідно з частиною 1 статті 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування (частина 1 статті 39 КПК).

Серед повноважень керівника органу досудового розслідування у пункті 1 частини 2 статті 39 КПК вказано повноваження визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Згідно з частиною 1 статті 110 КПК процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Згідно з частиною 3 статті 110 КПК рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Таким чином, прямої вказівки на обов`язкове оформлення рішення керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого, який буде проводити досудове розслідування у формі постанови КПК не містить. Хоча в деяких положеннях КПК містяться прямі вказівки на необхідність оформлення рішення саме у формі постанові. Так, пунктом 2 частини 2 статті 39 КПК передбачено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування. Наявність такого правового регулювання, на думку суду, свідчить про те, що законодавець допускає можливість фіксації рішень керівника органу досудового розслідування, які не потребують розлогої мотивації або якоїсь певної деталізації і в іншій формі, ніж постанова.

У постанові від 04.10.2021 у справі №724/86/20, на яку також посилалася сторона захисту, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «За приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою».

Для правильної інтерпретації вказаного правового висновку слід враховувати й аргументацію постанови в цілому, яка стала підґрунтям для формулювання висновку Об`єднаної палати. Зокрема, Об`єднана палата в контексті застосування приписів статті 110 КПК виходила з того, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону. Отже, як вказано у постанові від 04.10.2021, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам статті 110 КПК. При цьому, враховуючи вимоги частини 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

У вказаному кримінальному провадженні №724/86/20, за результатами розгляду якого була прийнята постанова Об`єднаної палати від 04.10.2021, досудове розслідування здійснювалося групою слідчих, кожен з яких приймав певні процесуальні рішення і здійснював певні слідчі (розшукові) дії. При чому спочатку одному слідчому було надано доручення на проведення досудового розслідування, однак процесуальні дії здійснював не лише він, а й інші слідчі, щодо визначення яких в матеріалах кримінального провадження не було жодних документально оформлених процесуальних рішень.

Таким чином, висновок Об`єднаної палати у справі №724/86/20 стосується форми процесуального рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення саме групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Правовий висновок Об`єднаної палати, викладений у постанові від 04.10.2021 (справа №724/86/20) був підтверджений і розширений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №477/426/17.

Вказані правові висновки у справах №724/86/20 і № 477/426/17 не містять орієнтирів щодо істотності порушень вимог процесуального закону у разі оформлення процесуального рішення у спосіб складення документа з іншою назвою, ніж постанова, проте який за змістом повністю чи частково відповідає вимогам до змісту процесуального рішення у формі постанови, які викладені у частині 5 і 6 статті 110 КПК України.

Питання альтернативності процесуального оформлення рішення про визначення слідчого вирішувалося у постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 663/267/19.

У вказаній постанові від 25.08.2021 (справа № 663/267/19) зазначено, що повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного і оперативного досудового розслідування, не суперечить вимогам статті 39 КПК і є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні. Прийняття рішення саме у такій письмовій формі (а не у формі постанови) не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими на цих підставах. На підставах наведеного Верховний Суд зазначив, що не вважає істотним порушенням вимог процесуального закону (стаття 412 КПК) визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа доручення.

Ні постанова від 04.10.2021 у справі №724/86/20, ні від 14.02.2022 у справі №477/426/17 не містять посилань на відступ від правової позиції, викладеної у постанові від 25.08.2021 у справі 663/267/19.

Правовий висновок щодо можливості підтвердження повноважень слідчого на проведення досудового розслідування у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, сформульовано у постанові Верховний Суд від 21.03.2023 у справі № 336/941/19.

Зокрема, у постанові від 21.03.2023 у справі № 336/941/19 Верховний Суд виснував, що процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла. Верховний Суд також зазначив, у разі, якщо процесуальне рішення про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК, то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

На підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_23 після заявлення стороною захисту клопотання про визнання доказів недопустими, у якому ставилося під сумнів наявність повноважень у вказаного слідчого, прокурор надав документ у паперовій формі (а.с. 201, том 2), виготовлений на звичайному бланку органу поліції, з назвою «доручення про проведення досудового розслідування» від 15.01.2021, який, крім дати його складення, містить інформацію про місце його складення (м. Бар), ім`я та прізвище ( ОСОБА_103 ), звання і посаду особи, яка прийняла рішення про визначення слідчого (заступник начальника СВ Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, капітан поліції), прізвище та ініціали слідчого ( ОСОБА_23 ) із вказівкою на назву слідчого підрозділу, посилання на правові підстави надання доручення (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР і дату його внесення до Реєстру, попередню правову кваліфікацію (частина 1 статті 122 КК України), вимогу вжити заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, надання їм належної правової оцінки та прийняття законних процесуальних рішень у передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки.

Вказаний документ надано суду в оригіналі, він містить підпис особи, яка його склала. Посилання на доручення міститься також в описі документів кримінального провадження, який оформлювався під час досудового розслідування, оригінал якого був досліджений у судовому засіданні, а копія долучена до матеріалів судової справи (а.с. 225, том 2).

Отже, зміст і форма наданого прокурором доручення відрізняється від змісту і форми постанови, вимоги до якої викладені у частині 5 і 6 статті 110 КПК, крім назви документа, також і тим, що доручення не містить інформації щодо можливості і порядку оскарження рішення про визначення слідчого.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду, суд констатує, що навіть вказаного документа у формі доручення про проведення досудового розслідування від 15.01.2021 було б достатньо для висновку, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчого, який уповноважений здійснювати досудове розслідування.

Однак прокурором під час судового розгляду надано також постанову про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 15.01.2021, згідно з якою заступника начальника слідчого відділення Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_104 постановив здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000005 від 15.01.2021 слідчому СВ Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_23 .

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 477/426/17 сформульовано правові висновки про те, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Як вбачається з наданих суду доказів та прийнятих у провадженні процесуальних рішень, захисник ОСОБА_10 брав участь у провадженні на стадії досудового розслідування. Надані суду документи, зокрема і реєстр матеріалів досудового розслідування та опис матеріалів кримінального провадження, оформлений під час досудового розслідування, не свідчать про те, що захисник ставив під сумнів повноваження слідчого чи групи прокурорів на стадії досудового розслідування. Не навів таких доводів і захисник. Питання про належність повноважень слідчого постало під час судового розгляду після дослідження показань свідків та потерпілого у судовому засіданні, дослідження письмових доказів. Після заявлення стороною захисту клопотання про визнання усіх зібраних у кримінальному провадженні доказів недопустими у зв`язку із відсутністю підтверджень повноважень слідчого ОСОБА_23 , прокурор надав відповідне доручення про здійснення досудового розслідування від 15.01.20221 і постанову про призначення групи слідчих від 15.01.2021.

Процесуальне рішення про призначення слідчого для здійснення досудового розслідування не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Процесуальні ж документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Отже, оскільки питання про допустимість зібраних слідчим доказів в контексті належного підтвердження повноваження слідчого постало саме під час судового розгляду, і на спростування сумнівів сторони захисту прокурором була надано доручення про здійснення досудового розслідування та постанова про призначення слідчого, для ознайомлення з якими і підготовки своїх аргументів і відповідних клопотань стороні захисту під час судового розгляду було надано достатньо часу, то відсутні підстави для висновку про те, що досудове розслідування здійснювалося неналежним суб`єктом.

Стосовно наданих прокурором під час судового розгляду постанов про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні суд зазначає таке.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №754/7061/15, на яку посилалася сторона захисту, сформульовано правовий висновок про те, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень.

У вказаному рішенні Об`єднаної палати від 22.02.2021 сформульовано правовий висновок у результаті розгляду правової ситуації, яка була обумовлена відсутністю підпису прокурора на постанові про визначення групи прокурорів. У цій справі суди достовірно встановили неповноважність прокурорів, оскільки відсутність підписів у постановах про призначення групи прокурорів було підтверджено висновками експертних досліджень, які надані стороною захисту, та не спростовано стороною обвинувачення, тому були постановлені виправдувальні вироки.

Проте, у справі, що розглядається, мають місце інші обставини. Сторона захисту під час досудового розслідування не ставила під сумнів повноваження прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво досудовим розслідування саме під час досудового розслідування. Таке питання виникло під час судового розгляду, і прокурором у судовому засіданні були надані оригінали постанов про призначення групи прокурорів від 15.01.2021 і від 23.03.2021.

При цьому жодних даних, на підставі яких суд би міг дійти висновку про те, що вказані постанови виготовлені не у дату, яка вказана датою їх винесення, матеріали справи не містять.

Доводи сторони захисту, у яких ставиться під сумнів достовірність вказаних постанов, за своєю суттю зводяться до припущень про підробку вказаних постанов, які не зважаючи на тривалий час перебування справи на розгляді суду загалом, а також на час надання цих документів для ознайомлення стороні захисту, нічим не підтверджено.

Стосовно невідкриття постанов про визначення слідчого і призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні на етапі виконання вимог статті 290 КПК України, суд зауважує, що вказані постанови є кримінально-процесуальними рішеннями. Такі постанови не є процесуальними джерелами доказів у розумінні статті 84 КПК України.

Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

За правилами частини 12 статті 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що під час відкриття стороною обвинувачення стороні захисту матеріалів досудового розслідування в порядку, передбаченому статті 290 КПК України, сторона захисту висловлювала зауваження щодо невідкриття вказаних постанов чи заявляла клопотання про ознайомлення з ними.

Отже, невідкриття процесуальних рішень стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК України за обставин цієї справи не причинило порушення прав сторони захисту на ефективний захист від пред`явленого обвинувачення і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими.

Подібні правові висновки щодо невідкриття постанов про призначення групи прокурорів на етапі виконання статті 290 КПК України сформульовані у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №426/22634/18.

Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалося належним процесуальним суб`єктом слідчим ОСОБА_23 за процесуального керівництва уповноваженої групи прокурорів, серед яких прокурори, які брали участь у судовому розгляді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

2.6.2. Щодо належності, допустимості і достовірності наданих сторонами доказів і доведеності обставин, які входять до предмета доказування

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК).

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (частина 1 статті 89 КПК).

Згідно з приписами статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 242 КПК слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Згідно з приписами статті 165 КПК України, особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді, суду. Зазначена в ухвалі слідчого судді, суду особа зобов`язана пред`явити особі, яка зазначена в ухвалі як володілець речей і документів, оригінал ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів та вручити її копію. Особа, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і оригіналів або копій документів, зобов`язана залишити володільцю речей і оригіналів або копій документів опис речей і оригіналів або копій документів, які були вилучені на виконання ухвали слідчого судді, суду. На вимогу володільця особою, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, має бути залишено копію вилучених оригіналів документів. Копії документів, які вилучаються або оригінали яких вилучаються, виготовляються з використанням копіювальної техніки, електронних засобів володільця (за його згодою) або копіювальної техніки, електронних засобів особи, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів.

Отже, під час вилучення документів в порядку тимчасового доступу до речей і документів, який є заходом забезпечення кримінального провадження і процедура якого врегульована нормами статей 159-166 КПК України, передбачено складання опису вилучених речей і документів, який залишається у володільця речей і документів, а не у слідчого. Складання будь-якого протоколу чи іншого документа за результатами вилучення документів в порядку тимчасового доступу нормами КПК не передбачено.

Перед реалізацією процедури тимчасового доступу уповноважена особа зобов`язання пред`явити володільцю речей і документів ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів. Слідчий ОСОБА_23 пред`явив представнику володільця майна ухвалу слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 10.02.2021 (справа №125/165/21, провадження №1-кс/125/33/2021) про тимчасовий доступ до речей і документів, що підтверджується наданими стороною захисту письмовими доказами, зокрема відповідями на адвокатські запити, до яких була долучена копія ухвали слідчого судді, яка зберігалася в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Вказане також підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями слідчого ОСОБА_23 і завідуючої архівом ОСОБА_29 . За результатами цієї процедури слідчий вилучив історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_11 , і факт вилучення ніким з учасників судового провадження не оспорювався, і підтверджується показаннями слідчого ОСОБА_23 і ОСОБА_29 . Історія хвороби в подальшому була передана експерту для проведення судової експертизи, оскільки саме з цією метою і вилучалася.

Долучення до матеріалів кримінального провадження підтвердження того, що слідчий вручив володільцю майна ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ чи вручив володільцю майна опис вилучених документів, нормами КПК не передбачено.

Водночас, доводи сторони захисту про невручення опису вилучених документів їх володільцю спростовано показаннями свідка ОСОБА_29 , яка повідомила, що після виклику її до суду в якості свідка вона знайшла вказаний опис, підписаний слідчим ОСОБА_23 , і пояснила, що під час надання відповіді на адвокатський запит захисника вона цей опис не змогла знайти, оскільки він випадково прикріпився до інших документів.

Під час судового розгляду не встановлено підстав для висновку, що у будь-кого з учасників процесуальної дії щодо вилучення історії хвороби ОСОБА_11 були сумніви стосовно процедури, за якою вилучається історія хвороби, тобто сумніви щодо того, що слідчий виконує ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.

Помилкове складання слідчим протоколу тимчасового вилучення майна від 18.02.2021 за результатами вилучення історії хвороби ОСОБА_11 в порядку тимчасового доступу не свідчить про те, що слідчий порушив суттєві умови наданого судом дозволу, оскільки з тексту ухвали слідчого судді від 10.02.2021 вбачається, що умовами наданого судом дозволу було передбачено надання слідчому тимчасово доступу до історії з можливістю її вилучення, оскільки таке було необхідним для мети отримання доступу проведення експертизи у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 66 КПК України свідок має право користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам`яті.

Ті обставини, що виконання ухвали про тимчасовий доступ здійснював саме слідчий ОСОБА_23 , встановлено на підставі показань слідчого у судовому засіданні і з урахуванням наявності в матеріалах досудового розслідування протоколу тимчасового вилучення майна від 18.02.2021, який підписаний слідчим і завідуючою архівом ОСОБА_29 . Ці обставини підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_29 , котра під час відповіді на питання про особу, яка вилучила історію хвороби ОСОБА_11 , користувалася документом - описом вилучених документів, який, за словами свідка, був підписаний слідчим ОСОБА_23 . При цьому свідок посилалася на те, що вона не може пам`ятати обставин вилучення усіх медичних документів, які вилучають слідчі на підставі ухвали суду, оскільки таких ситуацій є дуже багато.

На підставі пункту 5 частини 1 статті 66 КПК України суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_29 про вилучення історії хвороби ОСОБА_11 слідчим ОСОБА_23 .

Наданий стороною захисту витяг з Журналу реєстрації видачі документів з архіву в тимчасове користування не є передбаченою КПК України чи будь-яким іншим нормативним актом формою обліку видачі медичних карт (історій хвороб) слідчим органам, а є внутрішнім документом медичного закладу, який ведеться у ньому з власної ініціативи і на власний розсуд. Вказане вбачається із змісту і форми наданого витягу. Під час судового розгляду не встановлено, яким чином у медичному закладі ведеться контроль за достовірністю внесених у журнал записів, хто є належним чином уповноваженою на підставі локальних нормативних актів відповідальною особою підприємства за ведення цього журналу. Відповідно, такий внутрішній документ, відповідальність за ведення якого не врегульовано будь-якими правовими приписами, за обставин цього провадження не може мати переваги над наданими під присягою і під загрозою кримінальної відповідальності показаннями слідчого ОСОБА_23 у сукупності із показаннями свідка ОСОБА_29 , яка підтвердила, що розписалася у складеному вказаним слідчим протоколі тимчасового вилучення майна, а також повідомила, що у неї наявний опис вилучених документів щодо історії хвороби ОСОБА_11 , підписаний слідчим ОСОБА_23 .

Щодо невідкриття стороні захисту історії хвороби ОСОБА_11 під час досудового розслідування суд зауважує, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог статті 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням статті 22 КПК слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Таким чином, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі статті 87 КПК. Разом із цим, свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, невідкриття історії хвороби стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку.

Подібні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №754/14281/17, в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №686/11717/18.

У цій справі вилучення історії хвороби ОСОБА_11 відбулося у порядку, встановленому КПК України, відтак за відсутності клопотання сторони захисту про відкриття їй цих матеріалів на етапі реалізації приписів статті 290 КПК України, таке не тягне визнання недопустимим доказом висновку експерта, який ґрунтується на дослідженні вказаної медичної документації і містить посилання на неї, і який був відкритий стороні захисту в порядку статті 290 КПК, що сторона захисту не оспорювала.

Щодо використання під час проведення експертизи рентгенограми кісток носа та лівої виличної ділянки №209 від 14.01.2021, які, як встановлено судом на підставі показань експерта ОСОБА_90 і слідчого ОСОБА_23 , а також даних висновку експерта, були надані потерпілим безпосередньо експерту, який узгодив в усній формі використання їх із слідчим, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 69 КПК, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Відповідно до пункту 4.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України N 6 від 17.01.1995 (надалі Правила), судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження) (пункт 4.2 Правил).

Якщо необхідні медичні документи експерту не подані, він заявляє особі чи органу, що призначив експертизу, клопотання про надання відповідних документів (пункт 4.3. Правил).

При проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу.

Згідно з пунктом 2.10 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, яка затверджена затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України N 6 від 17.01.1995, при виконанні експертиз, в яких виникла необхідність вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, і потрібна консультація фахівця у відповідній галузі медицини, або у разі потреби у проведенні огляду особи, яка піддається судово-медичній експертизі у лікаря-фахівця, що працює в іншому закладі охорони здоров`я, судово-медичний експерт за погодженням з особою, яка призначила експертизу, має право залучати цього фахівця для проведення всіх

необхідних досліджень, для вирішення питань, поставлених перед експертизою.

За результатами допиту експерта в суді не встановлено підстав для висновку, що ініціатива в отриманні рентгенограми кісток носа належала експерту. Використання рентгенограм було узгоджено із слідчим, що і експерт, і слідчий підтвердили під час допиту у суді.

Крім того, експерт пояснив, що рентгенівські знімки, які були отримані від потерпілого, не мали вагомого значення для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, їх можна було б і не брати до уваги. Ці знімки, як пояснив експерт, мали значення лише для визначення часу отримання травми. Однак момент отримання тілесних ушкоджень потерпілим, який був вказаний в обвинувальному акті, жоден з учасників кримінального провадження не оспорював. Дата отримання потерпілим тілесних ушкоджень підтверджується показаннями усіх допитаних у судовому засіданні свідків, а також даними досліджених у судовому засіданні відеозаписів із камер спостережень, які розміщені у приміщенні магазину і кафе «Алдіс». Експерт також пояснив, що із цих рентгенівських знімків він встановив наявність лише легких тілесних ушкоджень у виді перелому носа, що було видно також і з даних комп`ютерної томографії, яка була описана в історії хвороби, що була експерту надана слідчим. Дані рентгенограми, як пояснив експерт, не суперечили даним комп`ютерної томографії, тому були взяті до уваги.

Таким чином, надання потерпілим експерту рентгенівських знімків, які не вплинули на визначення експертом ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, нанесення яких визначає кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину, не є істотним порушенням вимог КПК України і не спричиняє визнання висновку експерта недопустимим доказом.

Таким чином, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим, кількість і локалізація ударів підтверджується показаннями потерпілого, показаннями свідків ОСОБА_105 і ОСОБА_56 , які були очевидицями події, даними досліджених у судовому засіданні відеозаписів із камер спостережень із торгового залу магазину «Алдіс», на яких чітко видно момент нанесення ударів, даними протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого в сукупності із показаннями свідка ОСОБА_106 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту.

Характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень підтверджується висновками експертів за результатами первинної і додаткової судових експертиз, дані яких узгоджуються зі змістом показань потерпілого і свідків.

Версія щодо спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілому внаслідок удару головою в ніс, який наніс потерпілому його батько свідок ОСОБА_53 , розглядалася під час досудового розслідування і на її з`ясування ухвалою слідчого судді була призначена додаткова експертиза. За результатами такої експертизи не здобуто достовірних даних на підтвердження цієї версії. Сторона захисту під час судового розгляду цю версію не обстоювала. Потерпілий і свідок ОСОБА_53 стверджували, що нанесений свідком потерпілому удар головою в ніс не був інтенсивним.

Дані відеозапису, які надані представником потерпілого на флеш-носії, суд не бере до уваги, оскільки неможливо встановити, який саме момент часу відображають фотозображення потерпілого, а наявний на флеш-носії фрагмент відеозапису надався прокурором і був досліджений у судовому засіданні.

Крім того, суд не бере до уваги надані прокурором незасвідчені копії документів, які стосуються витрат потерпілого на лікування, оскільки вони не стосуються предмета доказування у цій справі.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також усі надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, а саме в умисному нанесенні ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, є доведеною поза розумним сумнівом.

За результатами судового розгляду і детальної оцінки усіх аргументів сторони захисту, судом не встановлено жодних підстав сумніватися у представленій стороною обвинувачення версії подій і не встановлено обставин, які б свідчили на користь того, що могла існувати інша версія отримання потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

3. Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді двох років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України і призначити іспитовий строк 1 рік 6 місяців.

Потерпілий просив позбавити обвинуваченого волі.

Сторона захисту просила постановити виправдувальний вирок.

Мета покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, визначена частиною 2 статті 50 КК України. Згідно з цією статтею покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Отже, покарання, крім функції кари та виправлення самого винуватця кримінального правопорушення, має на меті й загальну превенцію запобігання вчиненню кримінальних правопорушень іншими особами.

Відповідно до частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин є нетяжким злочином проти здоров`я особи, вчинений умисно на ґрунті особистих мотивів.

Обвинувачений своєї вини у вчиненні злочину не визнав, не розкаявся у тому, що завдав шкоди здоров`ю потерпілого. Завданої потерпілому шкоди обвинувачений не відшкодував.

Водночас, обвинувачений не ухилявся від суду і демонстрував належну процесуальну поведінку.

Як дані, що характеризують особу винного, суд враховує, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку психіатра чи нарколога не перебуває, працевлаштований, має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки, проживає у фактичному шлюбі, має неповнолітню дитину, за місцем проживання негативні характеристик відсутні.

Крім того, суд бере до уваги дані досудової доповіді, складеної 23.05.2022 Жмеринським районним сектором №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, у якій вказано, що обвинувачений у 2003 році, а також у період 2014-2016 років виконував свій військовий обов`язок перед Батьківщиною, тривалий час працював далекобійником, завдяки його праці був придбаний будинок у м. Бар для його сім`ї, що характеризує обвинуваченого як соціально відповідальну людину.

У досудовій доповіді також вказано, що виходячи з інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб. На думку органу пробації, зважаючи на наявні позитивні характеристики обвинуваченого та виявлення однієї криміногенної потреби «Контроль над поведінкою та мисленням», виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації та проходження обвинуваченим пробаційної програми.

Обставин, які пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України, а також обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено, обтяжуючі обставини в обвинувальному акті вказані не були.

Враховуючи вищенаведені виключно позитивні характеристики особи винного і характер вчиненого злочину, конфліктну поведінку потерпілого, яка передувала нанесенню тілесних ушкоджень, відсутність обтяжуючих обставин, перше притягнення до кримінальної відповідальності, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. Більш м`яке покарання у виді виправних робіт суд вважає недостатнім, оскільки відсутні будь-які пом`якшуючі обставини. Водночас, суд переконаний, що більш тяжке покарання не відповідатиме характеру вчиненого злочину і собі обвинуваченого.

Водночас, суд вважає, що обставини цього кримінального провадження дозволяють звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, і таке звільнення також відповідатиме суспільним інтересам, оскільки обвинувачений здатний забезпечувати сім`ю і демонструє соціальну відповідальність.

Так, частиною 1 статті 75 Кримінального кодексу України передбачено: якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У можливості виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання суд переконують, крім того, що вчинений злочин є нетяжким, позитивні соціальні характеристики обвинуваченого і наявність сталих позитивних соціальних зв`язків, дані досудової доповіді щодо середнього ризику небезпеки для суспільства і можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відсутність злочинного минулого, взяття на себе відповідальності за добробут сім`ї.

Отже, обвинуваченого слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Суд вважає, що цього строку буде достатньо, щоб обвинувачений довів своє виправлення і здатність до самоконтролю та здатність у психологічно складних ситуаціях стримати себе від протиправних посягань на права інших людей і встановлених у суспільстві правил поведінки.

Вирішуючи питання, які обов`язки слід покласти на обвинуваченого, суд керується нормами частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України, якою передбачені обов`язки, які суд повинен покласти на засудженого. Необхідності покладення додаткових обов`язків, зокрема і обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, суд не вбачає, зокрема з огляду на воєнний стан в Україні і наявність загроз для життя усіх громадян. Крім того обов`язок періодично з`являтися на реєстрацію в орган пробації сам по собі унеможливлює тривалий виїзд за межі України.

4. Інші питання, які вирішують під час ухвалення вироку

Цивільний позов потерпілим у кримінальному провадженні заявлено не було.

Заходи забезпечення кримінального провадження, долю яких слід вирішити, не вживалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Іспитовий строк належить обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

5. Вирішення питання про речові докази

Встановлено, що постановою слідчого у кримінальному провадженні від 28.09.2021 було визнано речовими доказами оптичні DVD-R диски, які містять відеофайли з камер відеоспостереження приміщення кафе і магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який містяться в матеріалах справи.

Питання про долю речових доказів, а саме відеозаписів із камер відео спостережень, слід вирішити суд відповідно до пункту 7 частини 9 статті 100 КПК України, залишивши оптичні DVD-R диски в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 368, 370, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме два оптичних DVD-R диска, які містять відеофайли з камер відеоспостереження приміщення магазину-ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_4 » залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому і прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Юлія САЛДАН