Справа № 128/2541/21
Провадження №11-кп/801/1082/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, задоволено клопотання прокурора, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 2 місяців до 13 листопада 2023 року включно, без визначення застави, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання працюючого в ПП " Айснет" на посаді торгового представника, розлучений, раніше не судимий,

-який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою ОСОБА_7 , враховуючи, що ризики, які стали підставою для встановлення міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли. Просила врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що потягнув за собою смерть особи, намагався поза межами судового провадження спілкуватися зі свідками, тому може порушувати свої процесуальні обов`язки, зокрема уникати явки до суду та вчиняти тиск на недопитаних свідків. Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченого на домашній арешт зазначили, що вважає більш м`який запобіжний захід таким, що не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Потерпіла та її адвокат ОСОБА_9 підтримали позицію прокурора, проти зустрічного клопотання сторони обвинуваченого, щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт заперечили. При цьому потеріпла суду зазначила, що має побоювання, щодо можливості вчинення проти неї протиправних дій зі сторони обвинуваченого, якщо він перебуватиме на волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просили змінити на цілодобовий домашній арешт. При цьому ОСОБА_7 , просив врахувати, що більше 2 років перебуває під вартою, хоча має стійкі соціальні зв`язки, батьків, неповнолітню дитину, був працевлаштований. Захисник ОСОБА_8 суду додала, що батьки обвинуваченого згодні надати йому для проживання власне житло, та забезпечити таким чином виконання ним своїх процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року відмовлено в задоволені клопотання сторони обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Задоволено клопотання прокурора. Продовжено строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, строком до 2 місяців до 13 листопада 2023 року включно, без визначення застави.

Прийняте рішення мотивовано тим, що вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Також злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 віднесений відповідно до ст.12 КК України до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України строком покарання від 7 до 10 років позбавлення волі. Згідно обвинувального акту злочин був скоєний відносно особи, з якою обвинувачений перебував у близьких стосунках. Обвинувачений проживає в одній місцевості зі свідками. Таким чином, суд враховував, що окрім обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, що потягнув за собою смерть людини, обвинувачений не позбавлений можливості впливати на свідків та потерпілу сторону, не має постійного самостійного доходу, а отже є наявними ризики передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому застосування іншого запобіжного заходу є недоцільним.

Суд вважав виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Виходячи з того, що на даний час кримінальне провадження лише призначено до судового розгляду, допит свідків не проведено, суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважав за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_7 строком до 2 місяців. Решту запобіжних заходів суд вважає такими, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому суд враховував, що речовий доказ у виді телефону потерпілої сторони був виданий родиною обвинуваченого лише через 5 місяців. На теперішній час допит обвинуваченого не проведено, частина свідків проживає по місцю проживання обвинуваченого в с. Цвіжин, що не виключає можливості вчинення на них психологічного тиску. Обвинувачений немає постійного самостійного доходу та місця постійної реєстрації, тому враховуючи зазначене інші запобіжні заходи, суд вважає такими, що не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Також суд вважав за вказаних обставин необхідне відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2023. Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що жоден ризик, із передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою не доведений та не обґрунтований в оскаржуваній ухвалі суду. Судом безпідставно зазначено про те, що ОСОБА_7 проживає в одній місцевості зі свідками, а тому не позбавлений можливості впливати на свідків, не має постійного самостійного доходу та місця постійної реєстрації. Вказане є формальним твердженням суду та абстрактним припущенням.

Вказує, що допит свідків не проведено не з вини обвинуваченого ОСОБА_7 чи сторони захисту, а через затягування розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення та Вінницьким районним судом Вінницької області.

Обвинувачений ОСОБА_7 до затримання постійно офіційно працював, мав самостійний дохід, заощадження, що підтверджується копією його трудової книжки, наданої Вінницькому районному суду Вінницької області у попередніх засіданнях. Окрім того, надалі утримувати обвинуваченого згодні батьки, які мають постійні доходи та підтримують із ОСОБА_10 хороші стосунки (про що вони письмово повідомляли Вінницький районний суд).

Також обвинувачений ОСОБА_11 має постійне місце проживання, а саме будинок у с. Цвіжин, Вінницького району, Вінницької області, який придбаний його батьками для нього (що підтверджується письмовими поясненнями батьків, що перебувають в матеріалах справи), однак обвинувачений не встиг у ньому зареєструватися через військову агресію Російської Федерації проти України.

Звертає увагу суду на те, що суд в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначив, що решту запобіжних заходів (окрім тримання під вартою) вважає такими, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Окрім того, зазначає, що суд безпідставно врахував те, що речовий доказ у виді телефону потерпілої сторони був виданий родиною обвинуваченого, лише через 5 місяців. Однак, як стверджує батько обвинуваченого, телефон потерпілої сторони був знайдений ним за межами домоволодіння його дружини в с. Цвіжин саме через неналежний огляд працівниками поліції місця виявлення злочину. Більше того на його неодноразові телефонні дзвінки слідчим у кримінальному провадженні, одразу після знайдення телефону потерпілої з проханням забрати телефон, останні відповідали відмовою, аж поки він з адвокатом за власною ініціативою не привіз його до райвідділу поліції.

Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 утримується під вартою з 09.04.2021 незважаючи на те, що обвинувачення стосовно нього є необґрунтованим, його вину не доведено, докази його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, об`єктивно відсутні. Судовий розгляд затягується з вини Вінницького районного суду та прокуратури.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків, його репутацію та майновий стан, тому вважав, що застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченими частиною 1 статті 177 КПК України, які продовжують існувати на час розгляду клопотання.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є тяжким та потягнуло за собою смерть особи, з якою обвинувачений перебував у близьких стосунках, суд не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки вважає його законним, обґрунтованим і вмотивованим з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про відсутність продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо скасування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.121 КК України, який відноситься до тяжких. Тому з урахуванням фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його наслідків, а саме вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, з якою обвинувачений перебував у близьких стосунках, що спричинило наслідок у вигляді смерті людини, невизнання обвинуваченим своєї вини, заперечення фактичних обставин кримінального правопорушення, а також тяжкості кримінального покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, рішення суду щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Окрім того, рішення суду про продовження строку тримання під вартою цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На переконання колегії суддів, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, яких іще не допитано, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів також бере до уваги, що відповідно до змісту оскаржуваної ухвали представник потерпілої та потерпіла підтримали клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу останньому та просили його задовольнити.

Тому, на переконання апеляційного суду, подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України. Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд. Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Окрім того, такі дані в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Доводи апеляційної скарги про те, що ризики, наведені прокурором, формальні, апеляційний суд не бере до уваги, тому, що обвинувачений саме тому і не переховувався, оскільки перебував під вартою, а при зміні запобіжного заходу обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання судом винним у вчиненні інкримінованого злочину, зможе переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Що стосується ризику незаконно впливати на свідків, то апеляційний суд враховує, що всі свідки на даний час судом не допитані, тому вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження їх показань безпосередньо судом під час судового розгляду. Окрім того, встановлено, що обвинувачений намагався поза межами судового провадження спілкуватися зі свідками. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати про наявність можливості незаконного впливу на свідків зі сторони зацікавленої особи, яким є обвинувачений, з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань.

Водночас доводи захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та неповнолітню дитину, батьків, які в змозі його утримувати колегія суддів приймає до уваги та вважає обґрунтованими, однак зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують існуючих ризиків. При цьому, вказані обставини існували і на час вчинення протиправних дій, проте у матеріалах судового провадження відсутні відомості, що вказані обставини утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_7 моделі поведінки, тому вони, на переконання колегії суддів, не здатні перешкодити вчинити обвинуваченому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи захисника про недоведеність прокурором ризиків, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування домашнього арешту суперечливі, оскільки, застосування будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. До того ж, як убачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції. Відповідно згода обвинуваченого та його захисника на залишення йому певної форми арешту, на переконання колегії суддів, усе ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у кримінальному провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_7 в інкримінованому злочині, то вони передчасні, оскільки на даній стадії кримінального провадження апеляційний суд не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа повинна притягуватися до кримінальної відповідальності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування або продовження щодо неї обмежувального заходу. Разом з тим, обвинувальний акт скеровано до суду першої інстанції, ОСОБА_7 набув процесуального статусу обвинуваченого, тому, на переконання апеляційного суду, лише можна стверджувати про наявність існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, для того щоб суд зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину у якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту є ускладненим.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про тривалий розгляд кримінального провадження, тому звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх необхідних заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4