Справа №443/785/23
Провадження №1-кп/443/99/23
ВИРОК

іменем України

26 червня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним №0000041 від 16.04.2023) стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жидачів Львівської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 15.04.2023 близько 22 год 40 хв перебуваючи на території автобусної станції, що за адресою: АДРЕСА_2 на ґрунті неприязних відносин, вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої брови. У результаті вчинення таких неправомірних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани над лівою бровою, синця верхньої повіки лівого ока та синця внутрішнього кута нижньої повіки цього ж ока, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений частина 1 статті 125 КК України.

Позиція сторін щодо обсягу та порядку дослідження доказів.

У судовому засіданні прокурор, зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, вважає за доцільне допитати обвинуваченого, дослідити його характеризуючи дані та не здійснювати дослідження інших доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які сторонами не оспорюються, здійснивши розгляд кримінального провадження відповідно до приписів частини 3 статті 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, визнав повністю, ствердив суду, що він не оспорює обставини кримінального правопорушення, правильно розуміючи їх зміст і наслідки такої позиції, яка є добровільною, не заперечує проти встановленого прокурором порядку дослідження доказів.

Потерпілий та його представник ствердили суду, що не оспорюють обставини кримінального провадження і не заперечують проти встановленого прокурором порядку дослідження доказів та не здійснення дослідження інших доказів щодо зазначених обставин.

Застереження щодо обсягу та порядку дослідження інших доказів.

Зважаючи на думку учасників судового провадження, з`ясувавши, що ними не оспорюються обставини кримінального провадження та правильно розуміється зміст цих обставин, переконавшись у добровільності такої позиції та роз`яснивши їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені частиною 2 статті 394 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, що відповідає вимогам частини 3 статті 349 КПК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , дані ним у судовому засіданні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, за змістом яких 15.04.2023 близько 23 години на автостанції між ним та ОСОБА_5 виник конфлікт через сигарети, у зв`язку з чим відбулася сутичка, в ході якої він завдав удар рукою ОСОБА_5 та спричинив йому тілесні ушкодження. Під час цих дій він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Детально обставин події не пригадує. Щиро розкаюється у вчиненому, просить вибачення у потерпілого, обіцяє, що більше такого не повториться.

Висновки.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт спричинення ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 66 КК України).

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю (пункт 6 частини 1 статті 67 КК України).

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважає на вимоги статті 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, є кримінальним проступком.

Обвинувачений посередньо характеризується за зареєстрованим місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, не працює, не одружений.

Також, суд враховує думку потерпілого, який не пробачив обвинуваченого за його діяння та підтримав думку прокурора щодо міри покарання.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені статтею 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені статтею 65 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також взявши до уваги фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, форму вини, обстановку вчинення кримінального правопорушення, особу потерпілого, який є інвалідом, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді громадських робіт.

Фактичних даних, які б підтверджували наявність підстав, передбачених частиною 3 статті 56 КК України, що унеможливлюють призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, матеріали кримінального провадження не містять.

Інші передбачені санкцією частини 1 статті 125 КК України види покарання, а саме: штраф, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, є недостатній для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а виправні роботи не можуть бути призначені обвинуваченому через відсутність у нього офіційного працевлаштування.

Вирішення судом цивільного позову.

Цивільним позивачем ОСОБА_5 (потерпілим у кримінальному провадженні) заявлено цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_3 (обвинуваченого у кримінальному провадженні) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позову покликається на те, що у результаті вчинення неправомірний дій обвинуваченого йому завдані тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він пройшов медичне обстеження і йому була надана лікарська допомога. Він перетерпів біль, мав запаморочення у голові, головні болі, а також відбулося загострення хворобливого стану здоров`я у зв`язку із його інвалідністю. На лікування ним було придбано лікарств на суму 372,61 грн. Також, йому завдана моральна шкода, що виразилося у душевних стражданнях через ушкодження здоров`я, погіршилося самопочуття, що негативно впливає на його загальний стан здоров`я як особи з інвалідністю. Моральну шкоду він оцінює у 5 000,00 грн.

У судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 цивільний позов підтримали повністю з наведених у ньому мотивів.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю.

Суд, заслухавши аргументи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, доходить висновку, що цивільний позов у кримінальному провадженні підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК України ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом пунктів 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Нормою частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У судовому засіданні беззаперечно встановлено, що потерпілому ОСОБА_5 завдано матеріальної та моральної шкоди, які є наслідком кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 . Внаслідок протиправних, винних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 завдана матеріальна шкода у сумі 372,61 грн, що складають витрати на купівлю медикаментів за призначенням лікаря. Ця обставина підтверджується належними та допустимими доказами та визнається цивільним відповідачем, відтак підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Крім цього, суд погоджується з аргументами сторони цивільного позивача у тому, що ОСОБА_5 зазнав фізичного болю і душевних страждань у зв`язку протиправною поведінкою щодо нього та ушкодженням його здоров`я. Зазначені обставини належним чином обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами.

Визначаючи розмір завданої ОСОБА_5 моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, що призвели до негативних змін у житті потерпілого, тяжкість вимушених змін у його звичайному способі життя, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, особу потерпілого, який має ІІІ групу інвалідності з дитинства, а також зважає на повне визнання позову цивільним відповідачем ОСОБА_3 , тому доходить переконання про наявність обґрунтованих підстав для відшкодування ОСОБА_5 завданої моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат не понесено.

Підстав для обрання, зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 381 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування завданої матеріальної шкоди у сумі 372 грн 61 коп, моральної шкоди у сумі 5 000 грн, а всього: 5 372 (п`ять тисяч триста сімдесят дві) грн 61 коп.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Жидачівський районний суд Львівської області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку (його повний текст) негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1