У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року м. Ужгород

Cлідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду м. Ужгород Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні, розглянувши скаргу представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :

Представник скаржника звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого П`ятого відділу ( з дислокацією у м. Ужгород) ОСОБА_5 від 28.02.2022 року про закриття кримінального провадження №0000263 за ч.1 ст. 365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.372 та ч.1 ст.382 КК України, відомості про які 15.10.2015 року, внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань.

Скаргу мотивує тим, що 28 лютого 2022 року слідчим П`ятого відділу ( з дислокацією у м. Ужгород) ОСОБА_5 була прийнята постанова про закриття кримінального провадження з підстав п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Дана постанова була отримана представником потерпілої лише 07.04.2023 року у відповідь на адвокатський запит. Раніше про закриття кримінального провадження сторони не знали та не були налажним чином повідомлені.

Потерпіла категорично не погоджується з постановою слідчого П`ятого відділу ( з дислокацією у м. Ужгород) ОСОБА_5 від 28.02.2022 року Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження №0000263 від 15.10.2015 з огляду на наступне:

Так, слідчий формально підійшов до розслідування справи, так як у своїй постанові обмежився цитування перебігу кримінального провадження №0000263 від 15.10.2015 р. та норм кримінального процесуального законодавства. При цьому жодних інших необхідних для розслідування даного злочину процесуальних дій слідчим вчинено не було. Окрім того, слідчим ТУ ДБР не було виконано письмових процесуальних вказівок у організації розслідування справи по всіх епізодах, що не відповідає положенням ч.4 ст.40 КПК України та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України, оскільки не містить аналізу отриманих в ході досудового розслідування доказів, на підставі яких слідчий дійшов висновку про відсутність в описаній потерпілою події складу злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України, ч.1 372 тач.1 ст.382, а зводиться лише до переліку та аналізу норм права.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явились, подали клопотання про слухання справи без їх участі.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням поданого клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явилися, жодних заяв до суду не надходило.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частина перша ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Окрім того, аналізуючи постанову про закриття кримінального провадження та надані ухвали слідчих суддів про скасування попередніх постанов, слідчий суддя погоджується із доводами скаржника про те, що слідство проведено неповно, а висновки слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення зроблені без достатнього обґрунтування.

Так, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий прийшов до висновку про те, що в ході проведення дізнання у кримінальному провадженні не встановлено ознак складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, такий висновок слідства є передчасним, не переконливим, він зроблений без повного з`ясування усіх обставин викладених заявником у звернення до правоохоронців та показаннях наданих скаржницею. Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності

Беручи до уваги наведене, а також керуючись принципом змагальності кримінального процесу, приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити та скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Щодо поновлення строків оскарження копію самої оскаржуваної постанови слідчого було отримано лише після неодноразових запитів від представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 . З постановою представник потерпілої міг ознайомитись лише отримавши його 07.04.2023 року, яка прийшла простим поштовим повідомленням із супровідним листом від 17.02.2023 року, а штемпель поштового відділення на конверті 31.03.2023 року. Згідно статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З врахуванням вище наведеного, вважаю що строк оскарження скаржником не пропущено.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303,306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Поновити строк на подачу скарги на постанову слідчого П`ятого слідчого відділу ( дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 від 28.02.2022 року про закриття кримінального провадження №0000263 за ч.1 ст. 365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.372 та ч.1 ст.382 КК України, відомості про які 15.10.2015 року, внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 28.02.2022 року про закриття кримінального провадження №0000263 за ч.1 ст. 365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.372 та ч.1 ст.382 КК України, відомості про які 15.10.2015 року, внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1