Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника-адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження № 0000063 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше неодноразово судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, і призначено покарання - вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання із врахуванням вироку Рокитнівського районного суду від 09 травня 2022 року, остаточне покарання призначено - вісім років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, строк відбуття якого рахується з 25 березня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. та вирішено питання щодо речового доказу.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 25 березня 2022 року о 19 год, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, перебуваючи у провулку між вулицями Центральна та Ювілейна с. Масевичі Сарненського району Рівненської області, в темну пору доби, переслідуючи корисливий мотив, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я, напав ззаду на ОСОБА_8 і почав його душити за горло, в результаті чого потерпілий на деякий час втратив свідомість. В той час, коли потерпілий перебував без свідомості, ОСОБА_6 наніс ще декілька ударів ногою по голові ОСОБА_9 , котрий отримав тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, і, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , заволодів його грішми в сумі 200 грн, які знаходились у кишені куртки.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисник - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, покликається на суворість призначеного покарання, яке не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, незважаючи на судимість, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває і обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відсутні.

Просить вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити та призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

ОбвинуваченийОСОБА_6 доводить, що призначене покарання є надто суворим. Вказує, що має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаюється у вчиненому злочині, усвідомивши свої дії. Вважає, що з врахуванням наведеного суд мав можливість призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, ніж передбачене санкцією ч.4 ст. 187 КК України.

Просить вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2022 року в частині призначеного покарання змінити та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник, будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду апеляційних скарг, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не з`явилися.

До початку апеляційного розгляду представником потерпілого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_10 подано письмове клопотання, в якому просять судовий розгляд здійснювати за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується і в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Твердження апелянтів про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: "Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України".

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття "особа обвинуваченого" вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття "особа винного".

При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував характер та тяжкість скоєного злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, востаннє - 14.01.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна з проникненням в приміщення групою осіб), негативно характеризується за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини - розкаяння та відшкодування шкоди, і призначив ОСОБА_6 за вчинене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк - з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2