УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29.05.2023 на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході обшуку в приміщенні Глевахівської селищної ради Васильківського равйону Київської області за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 26, в порядку ч.3 ст.233 КПК України, а саме на грошові кошти, документи ноутбук марки « DELL» модлі Р116G серійний номер CJZGPW2 з зарядним пристроєм та жорсткий диск обємом 6 ТВмарки «WD моделі WD60PURZ-85ZUFY1, серійний номер WX11D58HDVTH.

Клопотання мотивовано тим, що в СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України в ході обшуку в кабінеті селищного голови з написом «Голова Глевахівської селищної об`єднаної громади ОСОБА_4 » 25.05.2023 було вилучено майно та документи про арешт яких порушується питання у даному клопотанні, з підстав їх відповідності критеріям речових доказів, визначених у положенні ст. 98 КПК України.

Вилучене майно визнано постановою слідчого речовими доказами, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ обставин у кримінальному провадженні, що має важливе значення для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, викривати співучасників вчинення злочинів, свідчити про вчинення ряду інших злочинів, досягти завдань визначених ст. 2 КПК України.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про необхідність його повернення слідчому для усунення недоліків, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст. КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що у клопотанні слідчого погодженого з прокурором не наведено конкретних передбачених ст.170 КПК України правових підстав для накладення арешту на майно.

Так, щодо арешту грошових коштів, то до клопотання надано відповідні дані з яких можливо дійти висновку, що грошові кошти вилучені в ході обшуку в приміщенні Глевахівської селищної ради Васильківського равйону Київської області за адреслю: АДРЕСА_1 , відповідають критеріям речових доказів, оскільки саме ці кюпюри згідно протоколу огляду та вручення грошових коштів від 20.04.2023 року вручені ОСОБА_5 .

Хоча у тексті клопотання окремо про цей факт не зазначено та слідчому судді довелося самостійно здогадуватсь про існування вказаної обставини шляхом порівняння серійних номерів купюр.

Разом із тим, у клопотанні порушується пиання щодо арешту документів та іншого майна, а саме ноутубука, жорсткого диску та документів.

У тексті клопотання зовсім ніяких доводів щодо необхіднсті арешту цього майнав та документів немає, окрім загальних фраз та цитування положень КПК України.

Тобто, клопотання містить лише загальне цитування положень кримінального процесуального законодавства, які встановлюють процесуальний порядок вирішення питання щодо арешту майна.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичної особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен гарантувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий за погодженням з прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Зі змісту клопотання убачається, що підставою для арешту майна сторона обвинувачення посилається на те, що згадане майно є речовим доказом.

Разом із тим, клопотання немістить відповідного обґрунтування, що згадане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а містить лише висловлювання у формі припущень, що у вказаному телефоні може міститись інформація, яка має значення для доведення обставин, що підлягають доказуванню.

Так, вказані документи, ноутбук, жорсткий диск оглянуті не були, суду не надано відповідно, копій протоколів огляду, зі змісту яких убачалося б, що ноутбук та жорсткий диск містять у собі інформацію, яка має значення для доведення обставин, що потребують доказуванню.

Щодо документів, то як у самому клопотанні не наведено обґрунтувань так і не долучено даних, з яких би убачалося, що документи можуть доводити ті чи інші обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України у даному кримінальному провадженні.

Отже такі доводи сторони обвинувачення є лише припущеннями, які слідчий суддя не може покласти у основу рішення про арешт майна.

Окрім того з витягу з ЄРДР убачається що в межах даного кримінального провадження є особи, які набули статусу підозрюваних, разом із тим копій повідомлення про підозру до клопотання не долучено, що б додатково давало підстави для вирішення питання про арешт майна, з інших підстав, зокрема, з метою конфіскації майна, якщо санкція статті кримінального закону у якому такі підозрюється передбачає такий вид додаткового покарання.

Тобто, до клопотання не долучено копій документів, які б містили дані про наявність правових підстави вважати, що це майно та документи містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або інших даних для вирішення питання про арешт майна з інших правових підстав.

При цьому, слідчий, порушуючи питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, додала до клопотання постанову від 25.05.2023 року про визнання речовим доказом, зокрема і даного мобільного телефону.

Однак, постанова слідчого про визнання речовим доказом, не містить обґрунтувань визнання майна та документів про арешт яких порушується питання речовим доказом та про можливість їх використання як доказу у кримінальному провадженні, а так само, яким саме критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.

Тобто, постанова про визнання речовим доказом від 25.05.2023 року належним чином не мотивована, оскільки в ній відсутній висновок та мотиви слідчого, з яких би убачалося, що вилучене в ході обшуку в кабінеті селищного голови з написом «Голова Глевахівської селищної об`єднаної громади ОСОБА_4 майно та документи відповідають критеріям речового доказу.

Отже, у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також не згадується відповідна правова підстава накладення арешту.

У випадку внесення клопотання про арешт майна без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його прокурору для усунення недоліків в строк, який не перевищує 72 годин.

Зважаючи на положення ст. 2 КПК України, для досягнення завдань кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне, повернути прокурора дане клопотання та надати можливість усунути недоліки, з метою надання слідчому суду конкретних доказів необхідності арешту ноутбуку, жорсткого диску та документів.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, клопотання підлягає поверненню прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 26, 170, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повернути прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків, з моменту отримання клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1