ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2933/23 Справа № 206/1244/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000081 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, у розмірі 44000 гривень.В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та сховище, вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом та іншими важливими документами.

Так, 02.02.2023 не пізніше 22 години 00 хвилин, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 перебували на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де за попередньою домовленістю з власником ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доглядали за територією вказаного домоволодіння, поки ОСОБА_13 перебував у лікарні.

В цей час, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме будь-якого цінного майна, яке знаходиться в будинку та гаражі вказаного домоволодіння.

Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вступивши у попередню змову, будучи обізнаними, що на території України було введено воєнний стан, приступили до реалізації вищевказаного злочинного умислу.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_9 , 02.02.2023 приблизно о 22 годин 10 хвилин вступив в злочинний зговір з ОСОБА_10 та, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, діючи умисно, групою осіб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи її настання, за допомогою драбини, яка знаходилась на території вказаного домоволодіння, піднялись до приміщення горища будинку АДРЕСА_3 , де через незачинені двері горища проникли в середину будинку, тим самим незаконно проникли до житла та продовжуючи реалізовувати свій вищезазначений злочинний умисел, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні спальної кімнати будинку побачили на підлозі металевий сейф прямокутної форми, сірого кольору, розмірами 49х36х39 см марки «FRS» з врізним замком та циферблатом, який за допомогою лому та молотка, які вони раніше взяли з собою, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 виламали двері вказаного сейфу, тим самим незаконно проникли у сховище, в середині якого останні виявили грошові кошти, у сумі 44 тисячі гривень 00 копійок, які одразу поділили між собою та особисті документи, що належали ОСОБА_13 та які вони також визначили для себе об`єктами свого злочинного посягання.

Окрім цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , керуючись спільним злочинним умислом, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та сховище, в умовах воєнного стану, побачили, що в приміщенні гаражу, в який у останніх був вільний доступ знаходиться велосипед марки «TITAN» чорного кольору, який останні також визначили об`єктом свого злочинного посягання, та не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 зайшли до приміщення вказаного гаражу та викотили з нього велосипед марки «TITAN» чорного кольору, належний ОСОБА_13 на територію вказаного домоволодіння. Доводячи свій спільний злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , разом з викраденими грошовими коштами, в сумі 44 тисячі гривень, металевим сейфом прямокутної форми, сірого кольору, розмірами 49х36х39 см марки «FRS» з врізним замком та циферблатом, в середині якого знаходились особисті документи та велосипедом марки «TITAN» чорного кольору, належні ОСОБА_13 , покинули територію домоволодіння АДРЕСА_3 , та, в подальшому, розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 49874 гривень 77 копійок. Крім того, 02.02.2023, приблизно о 22 годині 20 хвилин, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні спальної кімнати будинку АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та сховище, вчинене в умовах воєнного стану, виявили в викраденому металевому сейфі прямокутної форми, сірого кольору, розмірами 49х36х39 см марки «FRS» з врізним замком та циферблатом офіційні документи, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_15 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_13 , медичну довідку щодо придатності керування т/з серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_13 , паспорт громадянина України та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_15 , пенсійне посвідчення ОСОБА_15 , серії НОМЕР_4 , військовий квиток НОМЕР_5 та приписне свідоцтво НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_13 , свідоцтво про народження НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_12 , належним чином завірену копію договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 19.09.2016, домову книгу на будинок АДРЕСА_3 .

В цей час, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раптово виник спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння паспортами та іншими важливими документами, які останні визначили предметом свого злочинного посягання. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння будь-яким способом паспортами та іншими важливими документами, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи те, що вищеперелічені документи є особистими документами ОСОБА_13 , забрали їх, попередньо домовившись, що останні будуть зберігатися за місцем мешкання ОСОБА_10 .

Доводячи свій спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння будь-яким способом паспортом або іншими важливими документами ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 забрали вищевказані документами та покинули територію домоволодіння АДРЕСА_3 , в подальшому розпорядившись викраденими документами на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оскаржуючи правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, а також в частині вирішення цивільного позову, зменшивши суму відшкодування до 15 000 гривень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції неналежним чином врахував фактичні обставини справи та відомості про його особу, який свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, надав визнавальні покази, намагався відшкодувати потерпілій завдані збитки у розмірі 15 000 гривень, які ним були фактично викрадені, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання та реєстрації, де характеризується позитивно, що на його думку свідчить про можливість його виправлення без ізоляції його від суспільства з застосуванням положень ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оскаржуючи правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, а також в частині вирішення цивільного позову, зменшивши суму відшкодування до 15 000 гривень.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 є аналогічними доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 ..

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_10 й ОСОБА_9 та їх захисники підтримали подані обвинуваченими апеляційні скарги та з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, вирок суду змінити в частині призначення покарання обвинуваченим та застосувати до нихх положення ст. 75 КК України.

Прокурор та представник потерпілої заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважали вирок суду законним і обґрунтованим та просили залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного перегляду потерпіла до зали суду не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у її відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинувачених про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як видно з оскаржуваного вироку, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло та сховище, вчинена в умовах воєнного стану та за незаконне заволодіння паспортом та іншими важливими документами.

Вказані кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, роль та мотиви обвинувачених у їх вчиненні, передумови їх вчинення, а саме те, що обвинувачені були достовірно обізнані про перебування потерпілого у лікарні та мали вільний доступ до помешкання за яким приглядали у його відсутність, осіб обвинувачених, які фактично свою провину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали у повному обсязі, раніше не судимі, на обліках лікарів нарколога та психіатрів не перебувають, за місцем мешкання та роботи характеризується посередньо, утриманців не мають.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченим судом першої інстанції не встановлено.

Окремо, апеляційний суд зважає також й на характер вчинених кримінальних правопорушень, а саме того, що вони були вчинені за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення та інше сховище, а також в період дії воєнного стану в Україні.

ККС ВС у своїй постанові від 27.04.2023 у справі №725/2953/22 зазначив, що вчиняючи крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу та виживання, обвинувачений знехтував всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час, здійснив посягання на майно співгромадян, тому ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого.

Крім цього, всупереч зазначеного в апеляційних скаргах, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність у обвинувачених щирого каяття, оскільки останні за весь час досудового розслідування та судового розгляду свою провину визнавали частково, намагались применшити розмір заподіяної шкоди, не вжили жодних заходів для відшкодування завданих збитків, що судом першої інстанції було обґрунтовано визнано, як форму захисту в суб`єктивно складній, несприятливої для них ситуації.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинувачених можливе виключно в умовах ізоляції їх від суспільства у зв`язку з чим призначив покарання, в тому числі за сукупністю кримінальних правопорушень, яке в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією статті для ОСОБА_10 та в наближеному до мінімального ОСОБА_9 .

Порядок призначення більш м`якого покарання або покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, передбачений положенням ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У цьому випадку, суд першої інстанції не встановив обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Не зазначено таких обставин й в апеляційних скаргах обвинувачених.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає, що підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 положень ст. 69 або 75 КК України судом першої інстанції не встановлено з наведенням в оскарженому вироку достатніх мотивів і з такими висновками погоджується й апеляційний суд.

Отже, на переконання апеляційного суду, вид та розмір покарання, визначені обвинуваченим відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг обвинувачених є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.

Стосовно розміру матеріальної шкоди, яка стягнута судом з обвинувачених на користь потерпілої, апеляційний суд зазначає, що вказане питання було предметом розгляду в суді першої інстанції, який визнав безпідставними та такими, що спростовуються показаннями потерпілої та свідків, покази обвинувачених, що ними було викрадено тільки 15 000 гривень. Будь-яких об`єктивних даних на спростування таких висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не зазначено, а тому їх доводи в цій частині є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни або скасування, а доводи апеляційних скарг обвинувачених є безпідставними, а відтак апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4