ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1284/23 Справа № 237/2567/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Курахівського відділу Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 травня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000064, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 травня 2023 року залишено без задоволення клопотання дізнавача СД ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 , яке погоджено з начальником Курахівського відділу Покровської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0000064 від 27.04.2023 року, за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Слідчий суддя дійшов висновку, що всі доводи органу досудового розслідування, які викладені в клопотанні, фактично зводяться до здогадок та припущень і не мають під собою ніякого об`єктивного підтвердження доказами, які можливо було би визнати допустимими та належними. В матеріалах обґрунтування клопотання фактично відсутні процесуально належні документи.

В апеляції:

- прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арештна майно, а саме: рибацьку сітку; надувний човен зеленого кольору «BARK» з двома веслами; водні біоресурси, а саме 23 ляща, 1 судак, 1 товстолобик, 35 карасів, 1 рак, загальною вагою 35 кг, які зберігаються у ТОВ Курахівське рибне господарство з подальшим переданням на реалізацію, обов`язок щодо якої покласти на ТОВ Курахівське рибне господарство.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор вказує, що вилучені об`єкти матимуть важливе доказове значення в рамках кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 91 КПК України.

Вказує, що накладення арешту на майно необхідно з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Не накладення арешту може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, встрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відмовляючи у задоволенні, слідчим суддею не прийнято до уваги, що вилучене під час огляду майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Зазначає, що посилання слідчого судді на відсутність інформації про призначення експертизи є необґрунтованим, оскільки вказане питання розглядається під час судового розгляду під час дослідження доказів, кримінальне провадження по суті не розглянуто, досудове розслідування триває, під час якого планується визначити шкоду, завдану довкіллю.

Заслухавши прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, неохідно з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею дотримані вимоги чинного законодавства та вмотивовано прийнято рішення про залишення без задоволення клопотання дізнавача про арешт майна, у зв`язку з чим доводи прокурора про необхідність задоволення його клопотання в повному обсязі є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За наявними матеріалами, долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні сектору дізнання відділу поліції № 2 Покровського районного управлення поліції ГУНП в Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.04.2023 року за № 0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що 27.04.2023 року постановою дізнавача СД ВП № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області вилучена рибацька сітка, надувний човен зеленого кольору BARK з двома веслами, долучено до кримінального провадження в якості речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відомостей про те, що будь-якій особі в цьому кримінальному провадженні вручено повідомлення про підозру матеріали клопотання не містять.

Статтею 171 КПК України визначений перелік обставин, які прокурор, слідчий, дізнавач повинні зазначати в клопотанні про арешт майна. Зокрема, в такому клопотанні мають бути зазначені підстави та мета відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.

Однак, як слідує із змісту клопотання дізнавача про арешт майна, в ньому наведений перелік майна, вилученого під час огляду місця події 27.04.2023 року біля м. Курахове, вул. Набережна, буд. 10 на береговій лінії р. Осиновій, при цьому не визначена конкретна мета арешту, а зазначено загалом майже всі підстави для арешту, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК, як п. 1, так і п. 3, так і п. 4, тоді як законодавець в даній статті відокремлює кожну мету окремо.

За правилами ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено чітко і конкретно підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування, як і перелік і види майна що належить арештувати, що відсутнє в даному клопотанні.

При накладені арешту на майно з метою конфіскації відповідно до положень ст. 170 КПК, необхідно довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно підлягатиме конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Обґрунтування наявності підстав вважати яке саме майно, на яке просить накласти арешт дізнавач, підлягатиме конфіскації або арешту з метою збереження речових доказів у даному клопотанні відсутнє, як і відсутнє відповідне достатнє обґрунтування накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів та відповідного розміру шкоди, завданого внаслідок кримінального правопорушення.

Отже, норми закону також зобов`язують чітко визначити з якою метою, а також навести відповідне обґрунтування необхідності арешту цього майна кожного окремо.

Відсутність дотримання зазначених умов у даному випадку унеможливлюють визначитись з якою саме метою необхідно накласти арешт на майно та яке саме обґрунтування необхідності такого арешту, його розумність та співмірність.

Таким чином, наведені обставини, недоведеність існування правової підстави для накладення арешту на майно, про яке вказано в клопотанні, та його необхідність не дають правові підстави для задоволення такого клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Колегія суддів також зважає на усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З огляду на вищенаведене, оскільки доводи прокурора не знайшли свого підтвердження, його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Курахівського відділу Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 травня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000064, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4