КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

справа №133/1701/19

08.08.23 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представників потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 27.02.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146, ч. 1 ст. 153 КК України, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146, ч. 1 ст. 153 КК України.

Захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_4 було заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме: протоколу огляду місця події від 27.02.2019, об`єктом якого був будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Клопотання мотивоване тим, що такий огляд проводився з порушенням правил передбачених для обшуку житла чи іншого володіння, а саме - без відповідної на те ухвали слідчого судді місцевого загального суду, а також без належної на те згоди власника вищевказаного будинку. Також просив визнати недопустими доказами пальто та два гудзики, які були виялені у такому будинку під час огляду, оскільки вони мають ознаки "плодів отруйного дерева".

Прокурор заперечувала щодо задоволення вказаного клопотання зазначивши, що огляд вищевказаного будинку проводився як невідкладна слідча дія, оскільки мали місце пошуки зниклої людини. Крім того, будинок за вищевказаною адресою є занедбаним, в ньому ніхто не проживає, інформації про те, хто є власником на той час у слідства не було.

Представник потерпілої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Суд, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України). Доказ повинен бути отриманим у порядку, встановленому КПК України, в іншому випадку він не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Сторона обвинувачення згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, таке діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (ч. 2 ст. 87 КПК).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 237 КПК огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 ст. 234 КПК).

За приписами частин 1 і 3 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків установлених ч. 3 цієї статті.

Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу (ст. 233 КПК України).

Як вказано у відповідному протоколі огляду, 27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_8 за заявою її матері ОСОБА_6 розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що вищевказаний будинок належить дружині обвинуваченого ОСОБА_5 .. Будинок є занедбаним і в ньому ніхто не проживає.

За загальним правилом, визначеним статтею 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Проте, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Докази, передбачені статтею 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів, та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного, саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Посилаючись на очевидну недопустимість доказів (протоколу огляду місця події від 27.02.2019), захисник вказує на те, що такий огляд був проведений без відповідного дозволу власника даного домоволодіння та ухвали слідчого судді.

Суд зазначає, що стороною захисту не доведено існування обставин очевидної недопустимості доказу, які є виключними. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення огляду домоволодіння. В даному випадку огляд вищевказаного домоволодіння був невідкладною дією спрямованою на врятування життя особи, оскільки працівниками поліції, за участю кінолога із службовою собакою, розшукувалася зникла ОСОБА_8 і була виявлена в нежилому будинку по АДРЕСА_1 .

Таким чином, клопотання є необгрунтованим, оскільки залишилась недоведеною відсутність виключних обставин, які дозволяють зайти до домоволодіння без відповідної ухвали слідчого судді про проведення обшуку (огляду).

За таких обставин суд дійшов висновку, що протокол огляду місця події від 27.02.2023, а отже - і речі (пальто та гудзики), які були виявлені у будинку - не можуть бути визнані очевидно недопустимим в розумінні ст. ст. 87 та 89 КПК України, тому підлягають дослідженню і оцінці судом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 84, 86, 87, 89, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 09.08.2023 о 16:30.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 08.08.2023