Справа № 632/248/15-к
Провадження № 1-кп/639/25/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Харків

Судова колегія Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

обвинуваченого - ОСОБА_14 ,

захисників - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

потерпілих- ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднанні обвинувальні акти по кримінальному провадженню за обвинуваченням

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова, Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_20 , 2014р.н., працюючого начальником охорони ТОВ Компанії «БОТіК», фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20 листопада 2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 289, ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 213 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

28 вересня 2008 року, близько 04.00 години, ОСОБА_14 перебував в приміщенні кафе «Берізка», яке розташоване за адресою: вул. Червоних Артилеристів, 27, м. Лозова Харківської області разом із ОСОБА_19 , де між ними виникла сварка на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.

Саме в цей час у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_14 , побачивши, що ОСОБА_19 покинув приміщення кафе, пішов за ним та запропонував відійти за будівлю кафе, де діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого злочинного задуму, передбачаючи його наслідки, застосовуючи наявний у нього ніж у якості знаряддя злочину, наніс його колото-ріжучою частиною два удари в область живота, лівого ліктя, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_19 тілесні ушкодження: колото - різане поранення поверхні живота в області лівого підребер`я, без пошкодження внутрішніх органів, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №620-Л3/08 від 30.10.2008р. відноситься до тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя та дві колото-різані рани лівого ліктя і різану рану на розгинальній поверхні лівого ліктя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, ОСОБА_14 , вважаючи виконаними всі дії для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , добровільно припинив побиття потерпілого та зник з місця вчинення злочину. Потерпілого ОСОБА_19 було доставлено до медичного закладу для надання кваліфікованої медичної допомоги .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав, суду показав, що в ніч з 27 на 28 вересня 2008 року він разом з ОСОБА_21 , своїм товаришем ОСОБА_22 та його дружиною ОСОБА_23 , з нагоди його дня народження відпочивали у кафе «Берізка» по вул. Червоних Артилеристів, 27, у м. Лозова Харківської області. Там же в цей час відпочивали ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з дружинами, з якими він раніше був знайомий. В подальшому, між ОСОБА_21 та дружинами ОСОБА_26 та ОСОБА_27 виникла сварка. Останні стали дорікати ОСОБА_21 в нетактовній поведінці. Захищаючи свою дівчину, він теж втрутився в конфлікт. З метою владнати зазначений конфлікт ОСОБА_25 запропонував йому вийти на вулицю і поговорити. Коли вони вдвох вийшли на подвір`я, то за ними вийшов і ОСОБА_24 . В ході розмови вони знайшли порозуміння, потисли один одному руки та розійшлися з кафе. По дорозі додому знайдений раніше ним ніж він поклав у кишеню одежі ОСОБА_21 . Коли вони йшли, то до них під`їхали працівники міліції і він був затриманий та доставлений до відділку міліції. Там він дізнався, що ОСОБА_19 було спричинено ножове поранення і той був доставлений у лікарню. Винним себе не визнає . Ніяких тілесних ушкоджень він ОСОБА_19 не спричиняв, останній вибачався перед ним, що оговорив його під час досудового розслідування, через покази потерпілого його тримали під вартою, потім - звільнили.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винність ОСОБА_14 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння потерпілому ОСОБА_19 , підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів:

-показами в суді свідка ОСОБА_28 , який суду показав,що у 2008 році працював о/у карного розшуку Лозівського МРВ ГУМВС України в Харківській області. ОСОБА_14 знав, бо навчалися разом в одній школі. У 2008 року, точну дату не пам`ятає , у чергову частину міліції надійшло повідомлення, що біля кафе «Берізка» в ході конфлікту гр . ОСОБА_19 були спричинені ножові поранення. Він разом із співробітником карного розшуку ОСОБА_29 , на автомобілі останнього, одразу ж поїхали до зазначеного кафе. Проїжджаючи у відповідному напрямку, недалеко від згаданого кафе, вони побачили компанію, в якій був ОСОБА_30 . Останній, помітивши їх автомобіль, почав тікати. Він і ОСОБА_29 побігли за обвинуваченим, який на вимоги зупинитися спочатку не реагував, а потім зупинився. Для з`ясування обставин ОСОБА_14 було запропоновано проїхати до відділу міліції. Обвинувачений і його дівчина ОСОБА_31 були разом. Під час слідування вони заїхали до кафе «Берізка», де ОСОБА_19 вже не було і працювала слідчо-оперативна група. Біля Будинку культури «ЛКМЗ» на прохання ОСОБА_31 справити природні потреби, вони зупинилися. Остання вийшла, а коли повернулася, ОСОБА_14 був доставлений до відділу міліції. Кишені одягу Обори вони не оглядали. Обору був одягнутий в спортивний костюм та кепку. Події того часу погано пам`ятає ,оскільки пройшло багато часу. Покази,надані ним під час досудового слідства підтверджує повністю;

-аналогічними показами в суді свідка ОСОБА_29 - оперуповноваженого карного розшуку цього ж відділу міліції;

-показами в суді свідка ОСОБА_32 , згідно яких восени 2008 року,точну дату не пам`ятає, вона разом із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_19 , друзями ОСОБА_33 та його дружиною ОСОБА_34 відпочивали в кафе «Берізка» в м. Лозова. Там був і ОСОБА_30 зі своєю дівчиною, яких вона раніше не знала. Через дівчину ОСОБА_35 виник конфлікт між ними. Після чого її чоловік ОСОБА_19 вийшов з приміщення кафе на вулицю, а коли зайшов, то вона побачила кров на светрі. Через деякий час її чоловік втратив свідомість і його відвезли до лікарні. Чоловік тоді не розповідав хто йому наніс поранення. Вона також не була свідком того хто спричинив ножові поранення її чоловікові і чи причетний до цього ОСОБА_14 . Які давала раніше покази на досудовому слідстві, не пам`ятає, бо пройшло багато часу;

-показами в суді свідка ОСОБА_36 , згідно яких у 2008 році вона працювала барменом кафе «Берізка» в м.Лозова. Події того дня пам`ятає погано. В залі було багато людей, в процесі роботи вона постійно відлучалася. Ніяких конфліктів не бачила. Пам`ятає, що в приміщення кафе з вулиці зайшов потерпілий ОСОБА_19 , тримався рукою за бік, присів за столик, де була його дружина та інші друзі. На светрі потерпілого була пляма крові. Викликали швидку допомогу,яка забрала потерпілого у лікарню. ОСОБА_14 вона не знає, його тоді в кафе не бачила. Хто ще був з відвідувачів у приміщенні кафе - не пам`ятає;

-показами в суді свідка ОСОБА_37 , згідно яких у 2008 році вона працювала офіціанткою в кафе «Берізка» у м.Лозова. У вересні 2008 року, точну дату не пам`ятає , в кафе було багато людей, серед яких був і ОСОБА_142 з дівчиною ОСОБА_39 , ОСОБА_40 з дружиною, їх друзі. Святкували чийсь день народження. В подальшому виник конфлікт між жінками через розбитий келих. Чоловіки розмовляли на підвищених тонах, вийшли по одному потім з приміщення кафе. Вона прибирала скло. Потім в приміщення зайшов спочатку ОСОБА_40 , потім - ОСОБА_41 . ОСОБА_40 при цьому кричав, що «посадить ОСОБА_42 . Це все він». Куртка, одягнена на потерпілому, була порізана. Слідом за ним зайшов в кафе ОСОБА_14 , який висловлювався нецензурною лайкою на адресу потерпілого, але почувши, що викликали міліцію, покинув приміщення. Після цього була викликана швидка медична допомога. Коли потерпілий завернув одягнений на ньому светр, вона побачила на його тілі - лівому боці живота рану, яка кровоточила. Для неї було очевидним, що між обвинуваченим і потерпілим відбувся конфлікт;

-показами свідка ОСОБА_43 (колишнє прізвище ОСОБА_44 ), згідно яких в ніч з 27 на 28 вересня 2008 року він знаходився в кафе «Берізка»,де святкували день народження Обори ОСОБА_45 . Останній був зі своєю дівчиною ОСОБА_21 . Разом сиділи за одним столиком. В приміщенні кафе також були ОСОБА_40 зі своєю дружиною, друзями. Конфлікт виник через розбитий ОСОБА_39 келих. Була якась метушня у залі, точно не пам`ятає. Потім коли він обернувся, то біля входу побачив ОСОБА_19 ,який тримався рукою за бік живота і, звернувшись до когось із присутніх, сказав, що йому внаслідок нанесення ударів ножем заподіяні тілесні ушкодження. Про це ж свідок повідомив розмовляючи по телефону. Піднявши одяг він побачив на тілі ОСОБА_19 в області живота зліва тілесне ушкодження - відкриту рану, яка кровоточила. Потім він на своєму автомобілі доставив потерпілого та його дружину до лікарні. Хто спричинив потерпілому тілесні ушкодження йому невідомо;

-показами в суді свідка ОСОБА_46 , згідно яких вона на той час зустрічалася із ОСОБА_14 близько трьох років. 28 вересня 2008 року вона, ОСОБА_14 , ОСОБА_47 і ОСОБА_48 приблизно з другої години знаходилися в кафе «Берізка»,де святкували день народження ОСОБА_49 . Вона в цей день багато вжила алкоголю,тому події пам`ятає дуже погано. Ніяких конфліктів не пам`ятає;

-показами в суді свідка ОСОБА_47 , згідно яких в ніч на 28 вересня 2008 року він, ОСОБА_48 , ОСОБА_31 і ОСОБА_14 знаходилися в кафе «Берізка». ОСОБА_14 і ОСОБА_31 сіли за стіл, який зайняли ОСОБА_19 , його дружина, ОСОБА_50 та ОСОБА_51 .. Після четвертої години, коли вони залишили кафе і стояли з ОСОБА_14 на вулиці, до них під`їхали співробітники міліції ОСОБА_29 і ОСОБА_28 , потім підійшли ОСОБА_31 і ОСОБА_52 .. Згодом вони з дружиною поїхали додому, а зазначені особи залишилися. Ніяких конфліктів він не бачив. ОСОБА_14 був одягнутий у спортивний костюм чорного кольору та кепку;

-аналогічними показами в суді свідка ОСОБА_48 - дружини ОСОБА_47 ;

-показами в суді свідка ОСОБА_53 , згідно яких на даний час працює слідчим в Лозівському МВ ГУ НП у Харківській області. У 2008 році, будучи студентом і проходячи практику в Лозівському МВ ГУМВС у Харківській області, був запрошений в якості понятого при проведенні відтворення обстановки та обставин злочину за участю потерпілого ОСОБА_19 . Слідчий, який проводив вказану слідчу дію, ставив ОСОБА_19 запитання і той у вільній формі, без тиску зі сторони слідчого, відповідав на них. Пам`ятає, що ОСОБА_19 , відповідаючи на запитання слідчого, повідомив, що ножові поранення йому спричинив ОСОБА_30 . Підтвердив свій підпис на процесуальних документах,які попередньо перечитував. Зазначив,що не був заінтересованою особою під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню;

-показами в суді судово-медичного експерта ОСОБА_54 , який роз`яснюючи свій висновок в судовому засіданні, показав, що наполягає на висновку, який він надав під час проведення судово-медичної експертизи щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_19 . При проведенні зазначеної експертизи ним був оглянутий потерпілий, а також досліджена медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_19 . Також зазначив, що він приймав участь у слідчій дії - відтворенні обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_19 , де останній добровільно показав та розказав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_19 було нанесено не менше чотирьох травматичних впливів гострим знаряддям (одне колото - різане поранення у живіт, два колото - різаних поранення по лівому ліктю, одне різане поранення по лівому ліктю). Тілесні ушкодження, що мали місце у ОСОБА_19 , могли бути заподіяні у строк і за наведених вище обставин. Колото-різані рани живота і лівого ліктя були заподіяні ОСОБА_19 гострим знаряддям типу ножа односторонньогострим, з добре вираженим обушком, шириною клинка на рівні зануреної частини 1,3 - 1,5 см., тобто, що мають характеристики, подібні з наданим на експертизу ножем, який був виявлений і вилучений під час огляду місця події 28 вересня 2008 року;

-даними,що містяться у заяві ОСОБА_55 про те, що вона 28.09.2008 року звернулася до Лозівського МРВ УМВС України в Харківській області про притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності, у якій її попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Заява написана власноруч, де нею зазначено, що саме ОСОБА_30 28.09.2008 року, близько 04 години, заподіяв її чоловіку ОСОБА_19 тілесні ушкодження біля кафе «Берізка» у м. Лозова і наполягає на притягненні ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності. Заява в цей же день була зареєстрована в ЖРЗПЗ №4838 (т. 1 а.с.2);

-даними протоколу огляду місця події від 28.09.2008 року,де відображена обстановка на місці вчинення злочину - ділянці місцевості перед кафе «Берізка» на вулиці Червоних Артилеристів, 27 у місті Лозова Харківської області (т. 1 а.с. 3);

-даними протоколу огляду місця події від 28.09.2008 року, в ході проведення якого в ЦРЛ Лозівського району були виявлені та вилучені одяг, а саме: светр та куртка, які належать потерпілому ОСОБА_19 , в яких він був одягнений в ніч з 27 на 28 вересня 2008 року (т.1 а.с.4);

-даними протоколу огляду місця події від 28.09. 2008 року,згідно якого в ході огляду території біля Будинку культури «ЛКМЗ», що знаходиться на проспекті Перемоги, 1 в місті Лозова Харківської області, був виявлений та вилучений складаний ніж (т. 1 а.с. 5, 6)

-даними протоколу огляду місця події від 28.09. 2008 року ,згідно якого у ОСОБА_14 були виявлені і вилучені спортивний костюм чорного кольору - штани і вітрівка, а також кепка чорного кольору, які були на ньому під час вчинення злочину в ніч з 27 на 28 вересня 2008 року(т. 1 а.с. 7);

-даними висновку судово - медичної експертизи №620-ЛЗ/08 від 30.10.2008 року, згідно якого у ОСОБА_19 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення поверхні живота в області лівого підребер`я по передньо - пахвовій лінії, проникаюче у черевну порожнину без пошкодження внутрішніх органів. Рановий канал направлений зверху до низу і зліва направо; дві колото - різані рани в області лівого ліктя по зовнішній і згинальній його поверхням. Дані тілесні ушкодження однотипні утворилися від колючо - ріжучої дії гострого предмету, односторонньогострого з вираженим обушком, шириною клинка на рівні частини, що занурилася 1,3 - 1,5 см.; різана рана на розгинальній поверхні лівого ліктя, яка утворилася від ріжучої дії знаряддя, що має гострий край, не виключено, що тим же знаряддям, що і вищеописані колото - різані рани. За ступенем тяжкості: колото - різане поранення живота, проникаюче у черевну порожнину відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя; колото - різані і різані рани лівого ліктя - це легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_19 було нанесено не менше чотирьох травматичних впливів гострим знаряддям (одне колото - різане поранення у живіт, два колото - різаних поранення по лівому ліктю, одне різане поранення по лівому ліктю). Тілесні ушкодження, що мали місце у ОСОБА_19 , могли бути заподіяні у строк і за наведених вище обставин. Колото-різані рани живота і лівого ліктя були заподіяні ОСОБА_19 гострим знаряддям типу ножа односторонньогострим, з добре вираженим обушком, шириною клинка на рівні зануреної частини 1,3 - 1,5 см., тобто, що мають характеристики, подібні з наданим на експертизу ножем, який був виявлений і вилучений під час огляду місця події 28 вересня 2008 року. Різана рана на лівому лікті також могла бути заподіяна цим же ножем. Людина після отримання таких тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_19 , здатна вчиняти активні цілеспрямовані дії (розмовляти, пересуватися, тощо.) Судячи з напрямку ранового каналу колючо - ріжуче знаряддя діяло у напрямку зверху до низу і зліва направо по відношенню до поверхні живота ОСОБА_19 (т.1 а.с.33- 38);

-даними висновку судово-медичної експертизи № 306-мк від 19.11.2008 року , згідно якого на одязі ОСОБА_19 , який був вилучений в Лозівській ЦРЛ, відповідно до протоколу огляду місця події від 28.09.2008 року, мали місце сквозні колото-різані пошкодження, які могли виникнути від ножа, представленого на експертизу (т.1 а.с.40-43);

-даними протоколу огляду предметів від 25.11.2008 року, а саме куртки та футболки, які належать ОСОБА_19 та які були вилучені в Лозівській ЦРЛ, на яких є декілька порізів та плям бурого кольору, та складного ножа, який був виявлений та вилучений біля приміщення будинку культури ЛКМЗ (т.1 а.с.48-49);

-даними протоколу впізнання ножа від 03.12.2008 року, в ході якого ОСОБА_14 пояснив, що ніж схожий з тим, який він знайшов біля кафе «Берізка» та поклав до кишені ОСОБА_21 (т.1 а.с.57-58). Даний факт в ході судового засідання було підтверджено обвинуваченим ОСОБА_14 ;

-даними протоколу впізнання ножа від 03.12.2008 року, в ході якого ОСОБА_31 пояснила, що ніж схожий з тим, який їй в ніч на 28.09.2008 року поклав до кишені ОСОБА_14 , після чого перебуваючи біля будинку культури ЛКМЗ вказаний ніж викинула (т.1 а.с.60-61);

-даними висновку судово-криміналістичної експертизи №112 від 03.10.2008р. , згідно якого ніж, вилучений 28 вересня 2008 року біля Будинку культури «ЛКМЗ» в місті Лозова, не є холодною зброєю. Даний ніж є складаним, однопредметним, пружинним ножем, який відноситься до ножів господарсько-побутового призначення і виготовлений саморобним способом. Загальна довжина ножа у складеному положенні становить 122 мм., у розкладеному - 230 мм. Довжина клинка складає 98 мм., ширина 15,2 мм., товщина 2.6 мм. Лезо клинка довжиною 91 мм., з двосторонньою заточкою (т. 2 а.с 83 - 85);

-даними протоколу відтворення обстановки та обставин події з потерпілим ОСОБА_19 від 22.12.2008 року та фототаблиці до нього вбачається, що потерпілий за участю судово-медичного експерта ОСОБА_56 та понятих добровільно розповів про обставини заподіяння йому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень та показав на місці механізм нанесення йому ножових поранень (т. 1 а.с.68-73).

Допитаний під час судового засідання потерпілий ОСОБА_19 суду показав, що в ніч на 28 вересня 2008 року під час перебування у кафе «Берізка», у нього виник конфлікт з ОСОБА_14 , причиною якого стала сварка між ОСОБА_31 та його дружиною ОСОБА_57 і ОСОБА_58 .. З цього приводу він і ОСОБА_14 вийшли на вулицю, де у них відбулася розмова та з`ясування стосунків, після яких конфлікт був вичерпаний. Потім він повернувся до кафе, де йому стало зле і він виявив у себе тілесні ушкодження у виді колото-різаних поранень лівої руки в області ліктя та тулуба. За яких обставин він їх отримав - не пам`ятає, мабуть впав, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_19 категорично наполягав на тому, що ОСОБА_14 ніяких насильницьких дій щодо нього не вчиняв, і тілесних ушкоджень, в тому числі із використанням ножа, йому не заподіював, тому не вважає себе потерпілим по справі. Його показання про те, що ножові поранення йому спричинив ОСОБА_14 , які він давав під час досудового слідства, не відповідають дійсності, оскільки давав їх під тиском працівників прокуратури та міліції, зі сторони яких йому були погрози. З відповідною заявою про недозволені методи ведення слідства нікуди не звертався. Крім того, при допиті у якості потерпілого, який відбувався в Лозівській лікарні, слідчий ставив йому питання, і він вже не пам`ятає, що відповідав, так як був у хворобливому стані. Також показав, що у 2014 році він працював у м.Києві і на нього був вчинений напад зі зброєю, через що йому дали охорону. Цей випадок не має жодного відношення до подій 2008 року та обвинуваченого ОСОБА_14 .

Проаналізувавши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що показання ОСОБА_19 , надані ним в суді, є неспроможними, які не тільки не ґрунтуються на доказах, але і спростовуються послідовними показаннями свідків ОСОБА_59 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_37 , ОСОБА_36 , ОСОБА_60 , ОСОБА_55 , ОСОБА_61 , ОСОБА_48 , які в деталях узгоджуються між собою, а також з об`єктивними даними, що зафіксовані у відповідних протоколах і додатках до них, висновках експертів і речових доказах, і розцінює їх як позицію надання неправдивих показів, надані ним для того, щоб ОСОБА_14 уник відповідальності за вчинений злочин, з причин побоювання як за своє життя та здоров`я, так і за життя та здоров`я членів його сім`ї, а тому відкидає їх.

Крім того, органом досудового слідства 22 грудня 2008 року з метою перевірки і уточнення показань потерпілого на підставі та в порядку ст. 194 КПК України (в ред. 1960 року) була проведена слідча дія-відтворення обстановки та обставин події, в ході якої ОСОБА_19 з виходом на місце розповів про обставини вчинення злочину щодо нього, продемонструвавши механізм заподіяння йому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень та їх локалізацію. При цьому під час зазначеної слідчої дії потерпілий давав показання, які викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, що свідчить про його бажання встановити обставини справи, особу, що вчинила злочин.

Показання свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_36 , ОСОБА_60 , ОСОБА_62 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 в частині непричетності обвинуваченого до вчинення злочину були надані свідками вперше лише в суді, при цьому будь-яких переконливих доводів з приводу зміни показань свідки суду не навели.

Щодо тверджень ОСОБА_14 про те, що він знайшов ніж , при цьому не пам`ятає за яких обставин і в якому місці, то, оцінивши їх у сукупності з перевіреними доказами, наведеними у вироку, суд приходить до переконання, що ці показання не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими, дані з однією метою - уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Так конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_19 відбувся у приміщенні «Берізка»,після чого чоловіки один за одним вийшли з приміщення кафе, щоб з`ясувати стосунки. В подальшому до приміщення кафе зайшов ОСОБА_19 із ножовими пораненнями, а слідом за ним - ОСОБА_14 ,який продовжував голосно сперечатися з потерпілим,а почувши,що відвідувачі кафе викликали міліцію, одразу залишив кафе і зник з місця вчинення злочину.

Будучи затриманим через незначний проміжок часу співробітниками міліції, передав ніж - знаряддя вчинення злочину ОСОБА_31 з метою його приховання.

Наведене підтверджується сукупністю досліджених доказів, які визнані судом достовірними і покладені в основу вироку.

Дані обставини вчинення злочину, в тому числі поведінка обвинуваченого, свідчать про те, що, ніж ОСОБА_14 знайдений не був, а він зберігав його при собі, і використав як знаряддя вчинення злочину. У подальшому обвинувачений цього ножа позбувся з метою його приховання, оскільки усвідомлював, що він є незаперечним доказом, який викриває його у вчиненні злочину. Відсутність відбитків пальців обвинуваченого та крові потерпілого на ножі не спростовує факту того, що саме цим ножем був вчинений злочин ОСОБА_14 , оскільки його виявили та вилучили біля вищезгаданого Будинку культури працівники міліції у той же день 28.09.2008р. неподалік від місця вчинення злочину, саме там, де його залишила свідок ОСОБА_31 після передачі їй його ОСОБА_14 .

Проаналізувавши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що показання ОСОБА_14 про його непричетність до спричинення потерпілому ОСОБА_19 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення , не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими, і розцінює їх як позицію захисту, обрану обвинуваченим з наміром уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вони не тільки не ґрунтуються на доказах, але і спростовуються сукупністю наведених вище доказів, визнаних судом достовірними і взятих в основу вироку.

Крім того, ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст. 115 та ч.2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч.2 ст.115 КК України, - в умисному протиправному заподіянні смерті особі, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та в закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

За висновком слідчого органу кримінальне правопорушення було вчинено за таких обставин.

10 березня 2014 року, близько двадцять третьої години десяти хвилин, між раніше знайомими ОСОБА_63 з однієї сторони, та ОСОБА_64 і ОСОБА_65 з іншої сторони, біля будинку АДРЕСА_3 виникла сварка, обумовлена образою останніх ОСОБА_66 .

Про сварку по мобільному телефону стало відомо брату ОСОБА_67 - ОСОБА_14 , який діючи з мотивів помсти ОСОБА_68 і ОСОБА_69 , з метою позбавлення їх життя, озброївшись вогнепальною зброєю, близько двадцять третьої години тридцяти хвилин прибув на місце сварки - до гаражів біля будинку АДРЕСА_3 .

Усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_70 та ОСОБА_71 , і бажаючи їх настання, ОСОБА_14 , будучи особою, яка раніше вчинила закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_19 , діючи з прямим умислом, направленим на умисне позбавлення життя двох осіб, здійснив чотири прицільних постріли з вогнепальної зброї, зарядженої набоями з кулями бойових пістолетних патронів 5,45х18 ПСМ калібру 5,45 мм., у життєво важливі частини тіла - грудну клітину та шию ОСОБА_69 , який від отриманих вогнепальних поранень помер на місці злочину.

Позбавивши життя ОСОБА_71 , ОСОБА_14 на цьому ж місці, продовжуючи реалізацію свого умислу на вбивство двох осіб, навмисно здійснив постріл з вогнепальної зброї в живіт ОСОБА_68 , тобто у життєво важливу частину тіла з заподіянням вогнепального поранення та пошкодженням внутрішніх органів.

Виконавши до кінця всі дії, які ОСОБА_14 вважав необхідними для доведення злочину - умисного вбивства ОСОБА_70 , ОСОБА_14 не закінчив його з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_70 було вчасно доставлено до Лозівської центральної районної лікарні, де йому була надана кваліфікована медична допомога з врятуванням його життя. Після вчинення злочинів ОСОБА_14 з місця події зник.

У результаті умисних злочинних дій направлених на вчинення вбивства двох осіб ОСОБА_14 заподіяв ОСОБА_69 : одне сліпе вогнепальне поранення шиї зліва, з вхідною раною по лівій задньо - боковій поверхні шиї у середній третині з пошкодженням по ходу ранового каналу підшкірно - жирової клітковини, поверхневих та глибоких м`язів шиї; одне наскрізне вогнепальне поранення лівої трапецієвидної м`язи, з вхідною раною у лівій надлопатковій області та вихідною раною у лівій надключичній області; одне сліпе вогнепальне поранення задньої поверхні грудної клітини, з вхідною раною в області проекції п`ятого грудного хребця та пошкодженням по ходу ранового каналу глибоких м`язів спини справа; одне сліпе проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини зліва з вхідною раною по лівій задньо - боковій поверхні в області проекції дев`ятого лівого ребра між задньо - пахвовою та лопатковою лініями з пошкодженням по ходу ранового каналу підшкірно - жирової клітковини, міжреберних м`язів, нижнього краю восьмого лівого ребра по лопатковій лінії, пристінкової плеври, наскрізного пошкодження нижньої лівої долі лівої легені та стінки грудного відділу аорти в області п`ятого грудного хребця з масивним крововиливом у ліву плевральну порожнину, кровопатьочністю клітковини заднього середостіння більше зліва та навколоаортальної клітковини, розшарування стінок грудного відділу аорти, які розповсюджуються до низу та у верх з просоченням відшарованих стінок темною кров`ю.

Смерть ОСОБА_71 настала на місці злочину від гострої крововтрати, обумовленої вищевказаним вогнепальним пораненням грудної клітини з пошкодженням лівої легені та грудного відділу аорти.

Потерпілий ОСОБА_72 отримав сліпе проникаюче вогнепальне поранення живота та зачеревного простору з вхідною раною у лівому підребер`ї та множинними пошкодженням по ходу ранового каналу петель тонкого кишківника, пошкодженням брижейки тонкого та товстого кишківника, великого сальника, нижнього полюсу лівої нирки з зачеревною гематомою, яке ускладнилося розвитком внутрішньочеревної кровотечі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину, в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав, суду показав, що 10 березня 2014 року, ввечері, він зайшов до свого сусіда ОСОБА_73 , де разом відпочити. Де його брат ОСОБА_74 був у цей час йому невідомо, оскільки з ним у нього погані відносини . До події, яка відбулася зі ОСОБА_65 та ОСОБА_64 ніякого відношення не має. В той вечір їх не бачив. Пізніше, знаходячись в м. Харків, йому стало відомо про події, які відбулися 10 березня 2014 року.

В підтвердження того, що ОСОБА_14 вчинив суспільно небезпечні діяння, що містять ознаки злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст. 115 та ч.2 ст. 15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України, при наведених вище обставинах, стороною обвинувачення представлені наступні докази: показання потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , показання свідків ОСОБА_75 , ОСОБА_67 , ОСОБА_76 , ОСОБА_73 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , рапорт оперативного чергового Лозівського МВ Лисенка про надходження 11.03.2014 року о 01.15 годині повідомлення медсестри Лозівської ЦРЛ про доставлення з вогнепальним пораненням ОСОБА_18 та смерть ОСОБА_71 , зарестрованого в ЖЕО за № 1552, протокол огляду місця події від 11.03.2014 року, який проводився у період часу з 01.20 години до 03.40 години в гаражному кооперативі м.Лозова по вул. Р.Люкембург, поблизу будинку № 24, зі схемою та фото-таблицею до нього, протокол огляду місця пригоди від 11.03.2014 року проведеного у період часу з 08.50 години до 10.10 години, під час якого було вилучено зразки грунту та кров з воріт гаражу, протокол огляду місця події від 11.03.2014 року, під час якого у приміщенні Лозівської ЦРЛ вилучено одяг, а саме курки та кофти з отворами в задній частині від куль та взуття загиблого ОСОБА_71 та потерпілого ОСОБА_18 , протокол огляду місця події від 12.03.2015 року, під час якого у приміщенні Лозівського відділення СМЕ вилучено 2 кулі, які було виявлено при розтині трупу ОСОБА_71 , протокол огляду трупа ОСОБА_71 від 11.03.2014 року, три протоколи проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_80 від 11.03.2014 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_75 , висновок судово-психологічної експертизи № 5242 від 21.08.2014 року, висновок судово-психологічної експертизи № 5286 від 28.08.2014 року, висновок судово-медичної експертизи № 49-ЛЗТ/14 від 02.08.2014 року, висновок вибухо-технічної експертизи № 87 від 04.04.2014 року, висновок судово-медичної цитологічної експертизи № 307 ц/14 від 02.04.2014 року, висновок експерта судово-балістичної експертизи № 90 від 26.03.2014 року, висновок медико-криміналістичної експертизи № 521-мк/14 від 19.09.2014 року, висновок судово-медико-цитологічної експертизи № 961 ц від 12.09.2014 року, висновок медико-криміналістичної експертизи № 520-МК/14 від 14.10.2014 року, висновок судово-медичної експертизи № 237/14 від 21.11.2014 року та № 542 від 19.11.2014 року, висновок судово-імунологічної експертизи № 1073 від 13.04.2014 року, висновок вибухово-технічної експертизи № 542 від 19.11.2014 року, судово-психіатрична експертиза № 1021 від 10.11.2014 року, аналітична довідка УОТЗ ГУМВСУ, протокол огляду двох куль 5,45x45x18 ПСМ від 16.04.2014 року та визнання процесуально їх речовими доказами.

Стороною обвинувачення під час судового розгляду по кримінальному провадженню надані докази, які суд не сприймає як такі, що доводять вину ОСОБА_14 в інкримінованих злочинах з огляду на наступне.

За ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_18 суду показав, що у березні 2014 року,точну дату не пам`ятає, він, ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 разом відпочивали на базі відпочинку, потім до них приєдналася ОСОБА_85 . По дорозі додому ОСОБА_82 , нічого нікому не пояснюючи, зателефонував ОСОБА_86 і домовився з ним про зустріч. Біля будинку ОСОБА_67 між ОСОБА_65 та останнім сталася сварка, яка переросла у бійку. Через деякий час після сварки він та ОСОБА_81 пішли до гаражів, ОСОБА_87 - пішов в інший бік. Коли вони вдвох зі ОСОБА_82 стояли біля гаражів, то з боку гаражів вийшов раніше незнайомий йому чоловік, у чорному одязі, худорлявої статури, на зріст більше 190 см та вчинив постріли з пістолета в нього та в ОСОБА_88 . Його поранило у живіт. Незнайомий чоловік побіг у невідомому напрямку. Він зміг викликати швидку медичну допомогу. Далі нічого не пам`ятає, до тями прийшов вже у лікарні, дізнався, що ОСОБА_82 помер. З обвинуваченим ОСОБА_89 раніше був знайомий і з впевненістю стверджує, що то був не він, а інша особа, яка за зростом набагато вища останнього, і яку при можливості зміг би впізнати. Крім того додав, що в ході досудового розслідування він був визнаний у якості потерпілого. Співробітники міліції під психологічним примусом змушували його надавати неправдиві покази та оговорювати Обору, що нібито стріляв ОСОБА_30 , потім - що це був ОСОБА_87 . З цього приводу він відвід прокурору Шульзі заявляв. Однак із заявами на інших працівників міліції про їх неправомірні методи ведення слідства нікуди не звертався.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 суду показала, що про вбивство сина дізналася з телефонного дзвінка онуки. Про обставини вбивства їй відомо все зі слів ОСОБА_90 . Сина вбили чотирма пострілами з вогнепальної зброї. Це зробив ОСОБА_14 . Заявлений цивільний позов не підтримує, просить його залишити без розгляду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_91 суду показала, що у березні 2014 року, точну дату не пам`ятає, у вечірній час вона відпочивала зі своїми знайомими в кафе , куди її запросив ОСОБА_18 . Там вже були ОСОБА_82 та його дружина ОСОБА_92 , ОСОБА_18 , ОСОБА_83 зі своєю дівчиною ОСОБА_93 кафе відпочивали, вживали алкогольні напої. В подальшому вирішили поїхати в гості до ОСОБА_94 , а по дорозі - заїхати до магазину «АТБ» купити продуктів. Коли їхали, то ОСОБА_82 сказав, що треба заїхати до якогось ОСОБА_95 . Коли вони заїхали у двір, то зупинилися неподалік біля будинку. З автомобіля вийшли ОСОБА_82 та ОСОБА_18 . В цей час ОСОБА_83 та інші дівчата залишалися в авто. На дворі вже було темно. Через декілька хвилин ОСОБА_83 відігнав автомобіль ближче до кафе . Надалі всі присутні почули постріли та побігли в тому напрямку. Перша прибігла на місце події ОСОБА_92 . Коли вона та ОСОБА_84 прибігли до місця, то побачили, що на землі лежить поранений ОСОБА_82 , а його дружина ОСОБА_96 та ОСОБА_83 надають йому першу медичну допомогу. Обори ОСОБА_97 та ОСОБА_35 на місці події вона не бачила. ОСОБА_18 також був поранений у живіт та повідомив, що стріляв невідомий чоловік, після чого вони викликали швидку допомогу. Події відбувалися у темну пору доби,бачила на далекій відстані у той час незнайомого чоловіка, але його не розгледіла.

Також судом було винесене на розгляд учасників судового розгляду питання про необхідність відтворення показань свідків ОСОБА_75 та ОСОБА_79 в Первомайському міськрайонному суді Харківської області , оскільки ОСОБА_98 перебуває в лавах ЗСУ ,не може з`явитися в судове засідання для дачі показань, а свідок ОСОБА_99 на виклики суду не з`являється, її неодноразовий привід та встановлення місця знаходження не виконано. З урахуванням неможливості забезпечити явку вищевказаних свідків, за відсутності заперечень сторони обвинувачення та за згодою сторони захисту були досліджені технічні записи допиту свідків ОСОБА_75 та ОСОБА_79 , наданих в судових засіданнях першої інстанції 15.07.2016р. та 26.01.2017р. ( т.15 а.с.233,237).

Так, однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, колегія суддів зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Таким чином, положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Так згідно дослідженого судом технічного запису допиту свідок ОСОБА_99 суду показала, що вдень 10 березня 2014 року, вони - ОСОБА_82 з дружиною ОСОБА_100 , ОСОБА_18 та її хлопець ОСОБА_83 відпочивали разом на базі «Бриз», а потім, у вечорі- у кафе «Оскар». Пізніше до кафе приїхала ОСОБА_101 , яка є дівчиною ОСОБА_90 . Потім вони стали збиратися в гості до ОСОБА_94 , а по дорозі заїхали в магазин «АТБ». Звідки рушили до дому якогось ОСОБА_95 . Адресу ніхто не називав, а вони не цікавилися. Коли під`їхали до будинку, то з машини вийшли ОСОБА_82 та ОСОБА_18 . Про що йшла розмова, вона не чула та нічого не бачила, так як знаходилася в машині з іншими, на дворі було вже темно, а хлопці відійшли від машини. Через декілька хвилин ОСОБА_83 відігнав авто ближче до кафе . Потім усі почули постріли та побігли на цей звук. Коли вона прибігла на місце події, то бачила, що ОСОБА_92 та ОСОБА_83 робили штучне дихання ОСОБА_102 , а ОСОБА_18 лежав поранений. Ні ОСОБА_103 , ні ОСОБА_35 вона не бачила. Викликали швидку допомогу. В розмові ОСОБА_18 сказав, що це зробив якийсь невідомий чоловік.

При відтворенні технічного запису свідок ОСОБА_98 суду показав, що 10.03.2014 року, він зі своєю дівчиною ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , який був зі своєю дружиною ОСОБА_100 , та ОСОБА_106 з ОСОБА_107 відпочивали. Приблизно о 20-21 годині вони поїхали в м. Лозову відпочивати в кафе. Там пробули близько півтори години. Близько 23 години вони вирішили поїхати до ОСОБА_94 додому. Їхали в автомобілі ОСОБА_108 ,по дорозі заїхали в магазин АТБ. А також по дорозі він почув, що ОСОБА_109 хтось подзвонив на мобільний телефон. С ким саме він розмовляв по телефону, він не знає. Коли вони приїхали, то виявилося до будинку ОСОБА_110 . З автомобіля вийшов ОСОБА_18 та підійшов до ОСОБА_111 , який вже стояв на вулиці. Потім з машини вийшов ОСОБА_17 . Вони стояли втрьох та спілкувалися. Потім між ними почалась бійка. З автомобіля погано було видно , що саме там відбувається, оскільки було темно. Коли все це почалось він також вийшов з машини, але ОСОБА_82 попросив щоб він від`їхав до іншого двору, що він і зробив. В автомобілі на той час сидів він, його дівчина ОСОБА_84 , ОСОБА_82 та ОСОБА_112 . Автомобіль він відігнав в інше місце та разом з дівчатами побіг на те місце, де все відбувалося. Підбігши до Ощадбанку він побачив високого хлопця, який біг у напрямку гаражів. Коли вже він добіг до зазначеної будівлі, то почув множинні постріли.

Підбігши до гаражів приблизно через 15 секунд після того, як почув постріли, він побачив ОСОБА_18 і ОСОБА_71 з вогнепальними пораненнями, які лежали на землі. Піднявши першого і притуливши його до стінки гаражу, він став надавати допомогу другому. Від ОСОБА_18 він дізнався, що невідома особа здійснила в нього та ОСОБА_71 постріли із вогнепальної зброї. ОСОБА_113 і ОСОБА_14 на місці вчинення злочинів він не бачив.

Раніше під час досудового слідства давав інші покази,оскільки співробітники міліції та прокуратури примусили його дати показання про те, що ОСОБА_14 причетний до вчинення зазначених вище злочинів, а також про те, що на місці події був присутній ОСОБА_114 . При цьому свідок вказав, що зміст показань, які потрібно дати, йому повідомили зазначені співробітники під час знаходження у лікарні та безпосередньо перед його допитом. Запам`ятавши надану інформацію, яка не відповідає дійсності, він відтворив її, надавши показання 12 березня 2014 року, з тих же причин він дав показання і під час допиту 14 жовтня того ж року.

Таким чином, надані в судовому засіданні покази потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_115 , ОСОБА_79 , ОСОБА_116 самі по собі, не підтверджують винуватість ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому зазначені свідки та потерпілі були попереджені судом про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, повідомивши суду безпосередньо про всі відомі їм обставини та факти, які вони сприймали особисто, в тому числі і ті , що не узгоджуються та спростовують версію обвинувачення, не підтверджують факт вбивства потерпілого ОСОБА_117 та замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_18 безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_14 .

Крім того, у судовому засіданні сторона обвинувачення відмовилась від виклику та допиту в суді свідків ОСОБА_74 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 та інших, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню як свідки обвинувачення. Інших клопотань щодо доведення вини обвинуваченого та перевірки правдивості показів допитаних свідків, потерпілих на виконання вимог ст.ст.22, 91, 92 КПК України не заявляла.

Крім того, при дослідженні судом письмових доказів по даному кримінальному провадженню було встановлено наступне.

Із рапорту оперативного чергового Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що 11 березня 2014 року о 01 годині 15 хвилин надійшло повідомлення із Лозівської ЦРЛ про те, що з тілесними ушкодженнями до зазначеної лікарні було доставлено ОСОБА_18 та ОСОБА_88 .. Останній помер в машині швидкої допомоги до прибуття у лікарню (т. 9 а.с.161).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 11.03.2014 року, зі схемою та фото таблицею до нього вбачається, що на ділянці місцевості на території гаражного кооперативу в м. Лозова по вул. Р. Люксембург поблизу будинку № 24, місце де саме безпосередньо відбулося вбивство ОСОБА_71 , а також замах на вбивство ОСОБА_18 , на землі та на воротах гаражу № НОМЕР_1 було виявлено згустки бурого кольору, які були вилучені на марлеві тампони та упаковані (т.9 а.с.162-169).

Згідно протоколу огляду місця події від 11.03.2014 року, з фототаблицею до нього, проведеного у період часу з 08.50 години до 10.10 години, вбачається, що під час проведення огляду було вилучено зразки грунту та змиви з плям бурого кольору з воріт гаражу № НОМЕР_1 , який розташований на території гаражного кооперативу в м. Лозова по вул. Р. Люксембург, поблизу будинку № 24 (т.9 а.с. 170-176).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 11.03.2014 року, з фототаблицею до нього, проведеного у період з 01.10 години до 01.55 години, вбачається, що у приміщенні Лозівської ЦРЛ було вилучено одяг, а саме: чорна чоловіча курка та кофта з пошкодженнями у вигляді отворів в задній частині, кросівки, синя чоловіча куртка, зліва з переду біля лівого карману є пошкодження у вигляді отвору, кофта, футболка та кросівки (т.9 а.с.177-183).

За висновками судово - цитологічних експертиз №№ 307-Ц/14, 961-Ц, у вилучених з місця події змивах речовини бурого кольору між гаражем НОМЕР_7 і кутом будинку 24 по вулиці Рози Люксембург та біля гаражів НОМЕР_8, виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_71 не виключається, від ОСОБА_18 ця кров відбутися не могла.

У зіскобі речовини «грунту», вилученому з місця події - поруч із гаражем № НОМЕР_1 біля зазначеного будинку, виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_18 не виключається (т. 9 а.с. 221 - 224, 233 - 237).

Згідно протоколу огляду місця події від 12 березня 2014 року та висновку судово - балістичної експертизи № 90 від 26 березня 2014 року дві кулі, виявлені під час розтину трупа ОСОБА_71 є кулями бойових пістолетних патронів 5,45х18ПМС калібру 5,45 мм, призначених для стрільби з пістолетів ПСМ, виготовлені заводським способом. Ці кулі вистріляні із гладкоствольної зброї не відповідного (більшого) калібру, якою може бути саморобна, перероблена або пристосована для стрільби патронами 5,45х18ПМС зброя калібру, більшого за 5,6 мм. Також є можливим спорядження патронів не бойового призначення умовного калібру 9 мм (травматичних чи холостих/шумових) кулями патронів 5,45х18ПМС для стрільби з травматичної або переробленої газо-шумової зброї умовного калібру 9мм.

На представлених на дослідження двох кулях сліди рикошету відсутні(т. 9 а.с. 184 - 185, 225, 226).

Зі змісту протоколу огляду трупа від 11 березня 2014 року та фототаблиці до нього вбачається, що під час вказаної слідчої дії, крім іншого, вилучена футболка, просочена речовиною бурого кольору, з механічними пошкодженнями у вигляді отворів, яка була на трупі ОСОБА_71 (т. 9 а.с. 186 - 190).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11.03.2014р. за участю ОСОБА_80 та схемою до нього, вбачається, що місцем огляду є ділянка місцевості, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_128 показала на місце, де ОСОБА_81 та ОСОБА_129 голосно розмовляли з ОСОБА_130 , а потім пішли в напрямку приміщення «Ощадбанку», через декілька хвилин ОСОБА_83 відігнав автомобіль до аптеки (т.9 а.с. 191-194).

Згідно протоколу слідчого експерименту 11.03.2014 року та схемою до нього за участю ОСОБА_80 , вбачається, що місцем огляду є ділянка місцевості розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, поруч з перехрестям вул. П. Комуни та вул. Р. Люксембург, поблизу аптеки, «Ощадбанку» та дитячого майданчика, де остання вказала на місце на проїжджій частині, де ОСОБА_83 зупинив автомобіль «БМВ», після чого з нього вийшли ОСОБА_83 , вона, ОСОБА_92 , та ОСОБА_131 . В цей час ОСОБА_83 направився в проїзд між «Ощадбанком» та магазином «Мон Амі». Через 2-3 хвилини вони побачили, як зі сторони «Ощадбанку» в бік проїзду між банком та магазином в бік, куди направився ОСОБА_83 , швидко біг парубок, одягнений в сіру спортивну куртку, на голові чорна шапка, і через п`ять секунд вони почули постріли в кількості 8-10. Після пострілів ОСОБА_92 пішла в бік пострілів. Вони почули крики ОСОБА_132 і разом з ОСОБА_104 пішли туди, звідки були крики. Коли вони перейшли дорогу до «Ощадбанку» то назустріч їм вийшов чоловік, який йшов швидко та озирався по сторонам (т.9 а.с.195-198).

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_80 від 11.03.2014 року та схемою до нього, вбачається, що місцем огляду є ділянка місцевості, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де поруч з металевим гаражем вона вказала на місце розташування ОСОБА_75 , ОСОБА_71 та ОСОБА_18 , коли підбігла до них після пострілів. ОСОБА_81 лежав на землі, а ОСОБА_98 робив йому штучне дихання, ОСОБА_92 стояла поруч, а ОСОБА_18 стояв біля одного із гаражів та тримався за живіт, після чого, хто саме вона не пам`ятає, викликали швидку допомогу (т.9 а.с 199-202).

Згідно протоколу слідчого експерименту від 12.03.2014 року та міні - ДВД диску з відеофіксацією до нього за участю свідка ОСОБА_75 вбачається, що місцем огляду є ділянка місцевості, розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, напроти будинку «Ощадбанку», де ОСОБА_98 показав дім, в якому проживає ОСОБА_74 , далі показав місце, де вони зупинили автомобіль, місце, де між ОСОБА_63 та ОСОБА_18 виникла бійка, після якої ОСОБА_74 побіг в бік «Ощадбанку», а ОСОБА_18 пішов за ним. Також пояснив та показав де він зустрівся зі ОСОБА_65 , а саме біля «Ощадбанку», який попросив його перегнати автомобіль з двору. Крім того, вказав на місце навпроти приміщення «Ощадбанку», де саме зустрів та впізнав ОСОБА_14 , в руці якого був якийсь предмет. Також показав на місце, звідки він почув постріли та де побачив загальну картину, а саме: коли він підбіг до ОСОБА_18 - в цей час ОСОБА_74 вдарив ногою останнього і той відштовхнув ОСОБА_133 . В той час ОСОБА_14 стяв у нього за спиною на відстані 2-3 метрів. Також додав, що коли він пробігав біля ОСОБА_14 , той затуляв своє обличчя курткою (т.9 а.с 203-205).

З висновку вибухо-технічної експертизи № 87 від 04.04.2014 року, з ілюстративною таблицею до нього, вбачається, що на куртках ОСОБА_71 та ОСОБА_18 , які були вилучені у приміщенні Лозівської ЦРЛ під час огляду місця події від 11.03.2014 року, наявні сліди продуктів, у вигляді поодиноких частинок бездимного пороху. Слідів близького пострілу не виявлено, у зв`язку з чим визначити з якої відстані був скоєний постріл не виявилося можливим (т.9 а.с.207-214).

За висновком судово-медичної експертизи № 49-ЛЗт/14, яка встановила у ОСОБА_71 різану рану власне шкіри по долонній поверхні лівої кисті в області проекції другого п`ястно фалангового суглоба та зазначені вище тілесні ушкодження, в тому числі які потягли настання його смерті, всі ушкодження є прижиттєвими, утворилися в один короткий проміжок часу незадовго до настання смерті. Причиною смерті ОСОБА_71 стала гостра крововтрата, обумовлена вищевказаним вогнепальним пораненням грудної клітини з пошкодженням лівої легені та грудного відділу аорти. Вогнепальні поранення утворились від чотирьохкратного пострілу з неблизької відставні (на що вказує відсутність додаткових факторів пострілу в області вхідних отворів на тілі трупа) з вогнепального знаряддя, боєприпас якого був споряджений тупокінцевою малокаліберною кулею, що підтверджується виявленням у кінцях сліпих ранових каналів куль. Різана рана утворилася в результаті дії предмету, що має ріжучи властивості (т. 9 а.с. 216 - 219).

З висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 307 ц/14 від 02.04.2014 року вбачається, що при проведенні дослідження двох марлевих тампонів, змиви яких були взяті при огляді місця події, встановити статеву належність слідів крові не виявилося можливим. Відповідно до висновків можливо вважати, що кров на представлених тампонах могла утворитися від будь-якої людині, група крові якої А (2) з ізогемаглютиніном анті-В, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_88 . Від другого потерпілого ОСОБА_18 вказана кров утворитися не могла (т.9 а.с. 221-224).

Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 90 від 26.03.2014 року вбачається, що вилучені з тіла ОСОБА_71 кулі є кулями пістолетних патронів 5,45X18 ПСМ калібру 5,45 призначених для стрільби з пістолетів «ПСМ». Кулі, вистріляні з гладкоствольної зброї невідповідного (більшого) калібру. Такою зброєю може бути саморобна, перероблена або пристосована для стрільби зброя калібру, більшого за 5.6 мм. Також є можливим спорядження патронів не бойового призначення умовного калібру 9 мм (травматичних чи холостих/шумових) кілями патронів 5.45х18 ПСМ для стрільби з травматичної або переробленої газо-шумової зброї умовного калібру 9мм. На вказаних кулях сліди рикошету відсутні (т.9 а.с.225-226).

За висновком судово - медичної криміналістичної експертизи № 521-МК/14 на спинці куртки ОСОБА_71 , в її верхньому, середньому відділі, і на границі середнього і нижнього відділів, мається по одному вхідному вогнепальному кульовому пошкодженню. Вказані пошкодження одягу утворилися при пострілі із вогнепальної зброї (в результаті трьох влучень) з неблизької відстані, про що свідчить відсутність додаткових факторів пострілу, снарядом (кулею), у склад якої входить свинець.

Локалізація пошкоджень одягу з урахуванням поранень на тілі ОСОБА_71 , наявність вхідних вогнепальних пошкоджень і напрямки ходу вогнепальних каналів одягу і тіла свідчать, що у момент отримання поранень ОСОБА_81 був повернутий до дульного зрізу зброї задньою поверхнею тіла (т. 9 а.с 228 - 231).

З висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 961ц від 12.09.2014 року вбачається, що вилучена з місця пригоди, а саме з «грунту» кров могла утворитися від будь-якої людини, група крові якої 0 (1) з ізогемаглютиніном анті-А, анті-В, у тому числі і від ОСОБА_18 ( т.9 а.с.233-237).

Згідно висновку медико-криміналістичної експертизи № 520-МК/14 від 14.10.2014 року, з фото таблицею до нього, вбачається, що на лівому полі куртки ОСОБА_18 є вогнепальне пошкодження без додаткових факторів пострілу. Дане пошкодження могло утворитися коли він знаходився передньою поверхнею тіла по відношенню до дульного зрізу зброї. Виявлене пошкодження утворилося при одноразовому пострілі з вогнепальної зброї з не близької відстані (т.9 а.с.239-241).

З висновку судово-медичної експертизи № 2371/14, № 2458/14 від 21.11.2014 року вбачається, що на підставі даних судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_134 по медичній документації, у останнього непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке виникло від дії гострого колюче-ріжучого предмету не пізніше строку, на який він посилається при допиті у якості свідка. По ступеню тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також вказане пошкодження є доступним для спричинення власною рукою (т.9 а.с.242-245).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 293-ЛЗ/14 від 17.00.2014 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_18 були встановлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана нижньо - зовнішнього квадранта лівої сідниці, забійна рана лобно-тім`яної області. Сліпе проникаюче вогнепальне поранення живота і зачеревного простору утворилося внаслідок пострілу з вогнепального знаряддя, боєприпас якого був споряджений кулею. Колото-різана рана утворилася від дії предмета, який має колюче-ріжучі властивості і яким міг бути і клинок ножа. Забійна рана утворилася від дії тупого предмету, що не відобразив у пошкодженнях своїх індивідуальних особливостей, або при ударі об такий. Всі ушкодження утворилися в період однієї події із силою, достатньою для їх утворення. У момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий по відношенню до нападника міг знаходитися як у вертикальному, горизонтальному або близькому до цих положень положенні і воно могло змінюватися, в момент спричинення сліпого проникаючого вогнепального поранення живота і зачеревного простору потерпілий до нападника найбільш ймовірно був звернений передньою поверхнею тіла; в момент спричинення колото-різаної рани сідниці потерпілий до нападника, найбільш ймовірно, був звернений задньою поверхнею тіла; у момент спричинення забійної рани взаємне розташування потерпілого і нападника, найбільш ймовірно, було один навпроти одного. За ступенем тяжкості сліпе проникаюче вогнепальне поранення живота та зачеревного простору з пошкодженням внутрішніх органів та внутрішньочеревною кровотечею - тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Колото-різана рана сідниці та забійна рана голови як разом, так і окремо - це легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (т. 9 а.с. 246, 247).

З висновку судово-імунологічної експертизи № 3115-И/14 від 13.09.2014 року вбачається, що на кросівках фірми «Адідас», вилучених при проведенні обшуку в квартирі підозрюваного ОСОБА_135 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анті-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_71 не виключається. Від потерпілого ОСОБА_18 походження даної крові виключається (т.9 а.с.249-250).

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 5242 від 21.08.2014 року вбачається, що під час допиту у якості свідка ОСОБА_75 із застосуванням відеозапису 12.03.2014 року, ознак психологічного впливу з боку осіб, що брали участь у допиті, не виявлено. Він самостійно реконструював події, про які йдеться у справі (т.10 а.с.1-6).

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 5286 від 28.08.2014 року вбачається, що під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_75 12.03.2014 року із застосуванням відеозапису в його поведінці констатується самостійне реконструювання подій, про які йдеться у справі, ознак психологічного впливу на нього збоку осіб, що брали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено (т.10 а.с.7-12).

З висновку судово-психіатричної експертизи № 1021 від 10.11.2014 року вбачається, що в ході проведення даної експертизи стосовно ОСОБА_14 в теперішній час ознак психозу, недоумства і інших хворобливих розладів не виявлено. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.10 а.с.13-16).

Згідно протоколу огляду предметів від 16.04.2014 року вбачається, що в приміщенні Лозівського МВ був проведено огляд предметів, а саме: самозарядного карабіну «ТОЗ-99», калібру 5,6 мм в металевому корпусі, 28 патронів марки 22ЛР, калібру 5,6 мм, двох гільз з патронів 22ЛР, калібру 5,6 мм, двох куль патронів 5,45х18ПСП. Всі вказані предмети на час проведення огляду були без видимих механічних пошкоджень. Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 16.04.2014 року вищевказані предмети були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню (т.10 а.с.17,18).

З протоколу огляду предметів від 24.11.2014 року та з ілюстративного матеріалу до нього вбачається, що при проведенні даної слідчої дії були оглянуті предмети, виявлені та вилучені в ході огляду місця події, та проведення обшуків (т.10 а.с.19-39).

Відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами від 24.11.2014 року вбачається, що виявлені та вилучені в ході огляду місця події предмети, а саме: пара чоловічих кросівок, шапка білого кольору, футболка червоного кольору, кофта чорного кольору з капюшоном, спортивні брюки чорного кольору фірми «adidas», футболка чоловіча, брюки спортивні, пара кросівок «Puma», спортивна куртка «МЕХХ», спортивні брюки «АDIDAS», куртка спортивна, брюки спортивні, кросівки черні «ADIDAS», брюки спортивні «NIKE», брюки спортивні «АDIDAS», два кухонних ножі з чохлом для ножа, брюки спортивні, куртка «NIKE», куртку, куртка спортивна, паперовий конверт зі зразками волосся та нігті з піднігтьовим вмістом трупу ОСОБА_71 , паперовий конверт з нігтьовим зрізом з рук ОСОБА_134 , полімерний пакет з двома зразками ґрунту, паперовий конверт з грунтом, паперовий конверт з двома марлевими тампонами, паперовий конверт з двома марлевими тампонами, конверт в якому знаходиться марлевий тампон, мобільний телефон «Simens С62» мобільний телефон «Samsung SGH-A800», запальничка з пластмаси оранжевого кольору з надписом чорного кольору «Fackelmann», батарея від мобільного телефону «Самсунг», пачка з під сигарок «Winston-slims», куртка чоловіча, футболка світло-салатового кольору, штани спортивні сірого кору «ADIDAS» та труси темно-синього кольору - визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню (т.10 а.с.40-41).

Із рапортів оперуповноважених СКР Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області від 12, 16 березня і 03 квітня 2014 року на ім`я начальника зазначеного відділу, в подальшому направлених слідчому, який проводив досудове розслідування, вбачається, що в ході проведення оперативно - розшукових заходів було встановлено, що ОСОБА_14 , користуючись мобільним зв`язком, використовував абонентські номери НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ОСОБА_74 користувався, крім інших, абонентськими номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (т. 14 а.с. 178 - 181, 185, 186).

13 березня і 25 квітня 2014 року ухвалами слідчих суддів задоволені клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, надано доступ до документації оператора мобільного зв`язку в якій міститься інформація про вхідні і вихідні дзвінки та СМС - повідомлення абонентів, що мають номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , у період з 01 січня по 22 квітня 2014 року з виказанням місця знаходження абонента з прив`язкою до базових станцій (т. 14 а.с. 182 - 184).

З аналітичної довідки УОТЗ ГУМВСУ вбачається, що було проведено аналіз про з`єднання абонентських номерів 10.03.2014 року, на підставі якої була складена схема з`єднання абонентів з 21.00 години 10.03.2014 року до 01.00 години 11.03.2014 року, та схема пересування ОСОБА_14 за період часу з 21.00 години 10.03.2014 року до 01.00 години 11.03.2014 року (т.10 а.с.42-43).

Згідно витягу з трафіків ОСОБА_14 за період часу з 21.00 години 10.03.2014 року до 01.00 години 11.03.2014 року вбачається, що встановити де перебував ОСОБА_14 під час вчинення вбивства з 23.11 години до 23.47 години неможливо, у зв`язку з відсутністю з`єднань у зазначений проміжок часу (т.10 а.с.44).

Згідно висновку судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 542 від 19 листопада 2014 року на марлевих тампонах зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_67 слідів вибухових речовин, та речовин продуктів вибуху та пострілу не мається (т.10 а.с. 61-67).

Даючи оцінку вказаним доказам, суд вважає, що вони не доводять вину ОСОБА_14 у скоєні ним кримінальних правопорушень,передбачених, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Сторона обвинувачення обмежилась доказами, які фактично обґрунтовують лише наявність події вказаних кримінальних правопорушень, і аж ніяк не про наявність в діях ОСОБА_14 складу інкримінованих йому злочинів.

Так судовим розглядом було встановлено, що 10.03.2014 року, близько 23 години 10 хвилин, між раніше знайомими ОСОБА_130 , з одного боку, та ОСОБА_18 і ОСОБА_65 - з іншого боку, біля будинку АДРЕСА_3 виникла сварка, обумовлена образою останніх ОСОБА_136 . В цей день, близько 23 години 30 хвилин, на території гаражного кооперативу в м. Лозова по вул. Р. Люксембург, поблизу будинку № 24, в ОСОБА_71 було зроблено чотири прицільних постріли з вогнепальної зброї, зарядженої набоями з кулями бойових пістолетних патронів 5,45x18 ПСМ калібру 5,45 мм, у життєво важливі частини тіла, в результаті яких потерпілому були заподіяні численні вогневі поранення. Причиною смерті ОСОБА_71 стала гостра крововтрата обумовлена вищевказаними вогнепальними пораненнями грудної клітини з ураженням лівого легкого та грудного відділу аорти.

Крім того, в цей же час, у такий же спосіб, на цьому ж місці, було здійснено постріл з вогнепальної зброї в живіт потерпілому ОСОБА_18 , тобто у життєво важливу частину тіла з заподіянням вогнепального поранення та пошкодженням внутрішніх органів.

Дослідивши і оцінивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, представлені стороною обвинувачення докази, колегія суддів приходить до висновку, що за наведених вище обставин було вчинене умисне вбивство ОСОБА_71 та закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_18 .

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 п.1, п.3, ч.2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, в разі здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або порушенням його суттєвих умов та у разі порушення права особи на захист.

Однак доводячи провину обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень сторона обвинувачення посилається на покази свідка ОСОБА_75 , зафіксованих в межах проведеного досудового розслідування, слідчі експерименти за його участю. Сторона захисту просила суд визнати ці докази недопустимими, оскільки це суперечить ст. 95 ч.4 КПК України , де свідок повинен давати покази безпосередньо в суді. В суді свідок змінив свої покази, зазначивши, що надавав їх слідчому під психологічним тиском.

Оцінюючи показання вищевказаного свідка суд виходить з положень змісту ч. 4 ст. 95 КПК України, з якої слідує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_98 заявив про застосування до нього недозволених методів проведення досудового розслідування, надав покази про непричетність обвинуваченого ОСОБА_14 до вчинених кримінальних правопорушень. Аналогічні покази в суді дав потерпілий ОСОБА_18 , який чітко та послідовно повідомив суду, що обвинуваченого на місці злочину взагалі не було, а вбивство здійснила невідома йому раніше особа.

Потерпіла ОСОБА_17 надала показання в судовому засіданні про причетність обвинуваченого до скоєння кримінальних правопорушень з чужих слів, а саме зі слів потерпілого ОСОБА_18 , що в аспекті допустимості не узгоджується з вимогами ч.6 ст. 97 КПК України.

Будь-яких інших свідків та очевидців вчинення саме ОСОБА_14 кримінальних правопорушень передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, стороною обвинувачення не встановлено, як не надано суду інших доказів в обґрунтування пред`явленого обвинувачення.

Верховний Суд у складі Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 04.10.2018 р. по справі № 569/6530/15-к зазначив, що суд у вироку не може посилатись на показання, які особа давала під час досудового слідства слідчому та/або прокурору, у тому числі й у ході слідчого експерименту.

Тому слідчий експеримент за участю ОСОБА_115 від 12.03.2014р. (а.с.203-205 т.9) та висновок судово-психологічної експертизи № 5242 від 21.08.2014 року (т.10 а.с.1-6), наданих стороною обвинувачення як докази обвинувачення, ґрунтуються на показах свідка ОСОБА_75 , отриманих під час допиту його в ході досудового розслідування, на думку колегії суддів є недопустимими доказами по даному кримінальному провадженню.

Наданий стороною обвинувачення рапорт начальника УКР ГУМВС України в Харківської області від 28 жовтня 2014 року, з якого вбачається, що під час тримання ОСОБА_14 в слідчому ізоляторі міста Харкова була отримана інформація, що у обвинуваченого є брат ОСОБА_74 , який вирішує питання про те, щоб у судовому засіданні не був присутнім головний свідок обвинувачення ОСОБА_137 . Також ОСОБА_74 висловлювався про те, що має зв`язки у кримінальних колах та здатний заплатити значні матеріальні кошти з метою фізичного усунення в тому числі і останнього (т. 7 а.с. 119, т.20 а.с.241), що на думку сторони обвинувачення свідчить про те, що свідок ОСОБА_98 побоюючись за своє життя та здоров`я, змінив покази в суді, на думку суду є припущенням сторони обвинувачення, яке не підтверджується іншими належними та допустимими доказами по даному кримінальному провадженню.

Крім того, стороною обвинувачення у якості доказів була надана суду аналітична довідка УОТЗ ГУМВСУ (т.10 а.с.42-43), відповідно до якої був проведений аналіз про з`єднання абонентських номерів 10.03.2014 року, на підставі якої було складено схему з`єднання абонентів з 21.00 години 10.03.2014 року до 01.00 години 11.03.2014 року, та схема пересування ОСОБА_14 за період часу з 21.00 години 10.03.2014 року до 01.00 години 11.03.2014 року.

Проте цей документ не містить підпису та не затверджений будь - якою уповноваженою особою, яка її складала. Сторона обвинувачення не надала відомості щодо особи, яка складала цю довідку, що позбавило можливості з`ясувати чи залучався до її складання спеціаліст, чи володіла ця особа спеціальними знаннями та навичками. Крім того аналітична довідка не відповідає критеріям документу у відповідності до положень ст. 99 КПК України- вона не є ані протоколом, а ні додатком до протоколу про проведення процесуальної дії або слідчої дії.

Тому суд вважає вказаний доказ сторони обвинувачення неналежним та недопустимим доказом в розумінні положень ст.ст.87,89 КПК України.

Сторона обвинувачення помилково посилається як на докази вини обвинуваченого на протоколи огляду місця події від 11.03.2014р. (т.9 а.с.162-169,170-176,177-183,184-185), оскільки даними процесуальними документами зафіксовано місце безпосереднього вчинення кримінальних правопорушень, їх наслідки, обстановку, способи виявлення та вилучення об`єктів та зразків для проведення в подальшому судових експертиз. При цьому, жодний речовий доказ, який був вилучений в рамках даних протоколів та в подальшому досліджений шляхом проведення експертиз, не довів причетності саме обвинуваченого ОСОБА_14 до вчинення кримінальних правопорушень.

Також, сторона обвинувачення в обґрунтування того, що вказане кримінальне правопорушення - злочин, вчинив саме ОСОБА_14 , посилається на дані висновку судово-імунологічної експертизи № 3115-И/14 від 13.09.2014 року (т.9 а.с.249-250), з якого вбачається, що на кросівках фірми «Адідас», вилучених при обшуку квартири ОСОБА_135 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анті-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_71 не виключається. Від потерпілого ОСОБА_18 походження даної крові виключається. Тобто, сторона обвинувачення вважає, що кров на кросівках могла залишитися лише після вогнепальних поранень на місці вчинення злочину, і ніяк не під час сварки між ОСОБА_63 та ОСОБА_18 , що відбулася поблизу будинку ОСОБА_67 , і в якій останній отримав ножове поранення. Крім того спів падіння групи крові на кросівках обвинуваченого із групою крові потерпілого ОСОБА_71 носить лише характер вірогідності.

Окрім цього, наявність крові на кросівках обвинуваченого сама по собі, за відсутності інших об`єктивних доказів причетності ОСОБА_14 до вчинення злочинів відносно потерпілих ОСОБА_117 та ОСОБА_18 , не може бути визнана достатнім доказом його винуватості.

Відтак, обставини вчинення злочинів, наведені слідчим у обвинувальному акті, є припущенням, заснованим на його власному сприйнятті того, як могли відбуватись події, а не на фактичних обставинах, підтверджених сукупністю належних та допустимих доказів.

Більш того, відсутність слідів вибухових речовин, та речовин продуктів вибуху та пострілу в змивах з обох рук обвинуваченого ОСОБА_14 , що підтверджується висновком судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №542 від 19.11.2014р. (т.10 а.с.61-67), свідчить якраз про непричетність обвинуваченого до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Разом з тим, у обвинувальному акті слідчим також стверджується про те, що ОСОБА_14 , діючи з помсти до потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_71 через брата ОСОБА_67 , з метою позбавлення життя потерпілих, вчинив вбивство потерпілого ОСОБА_71 , та замах на вбивство потерпілого ОСОБА_18 .

Жодних об`єктивних даних на підтвердження цих обставин, в тому числі існування у обвинувачення умислу на заподіяння смерті обом потерпілим, судом не встановлено. Доказів на підтвердження об`єктивності таких висновків стороною обвинувачення суду не надано.

Таким чином, визначена у обвинувальному акті причина та мета вчинення злочинів під час судового розгляду справи підтвердження не знайшла.

Крім того стороною обвинувачення не конкретно сформульовано в обвинувальному акті обвинувачення, де зазначено, що по справі одночасно є потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_72 , а в іншій частині обвинувального акту зазначено прізвище « ОСОБА_138 ».

Таким чином, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, перевіривши їх на предмет належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, логічній послідовності та взаємозв`язку, судова колегія, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості, приходить до висновку про неможливість у встановлений кримінально-процесуальним законодавством спосіб зробити однозначний висновок про причетність обвинуваченого ОСОБА_14 до заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_139 та замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_18 10.03.2014 року, а відтак - про його винуватість в інкримінованому йому обвинуваченні за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки висунуте обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Підставою кримінальної відповідальності відповідно до ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Як встановлено в ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України, злочин (кримінальне правопорушення) - передбачене кримінальним законом суспільно-небезпечне, винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Частиною 1 ст. 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За практикою тлумачення Європейським судом з прав людини, національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 Конвенції (mutatis mutandis, рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12 липня 1988 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно змісту ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Будь-який громадянин (підозрюваний, обвинувачений) має право (яке він може використовувати або не використовувати за своїм бажанням) давати показання, але він не зобов`язаний доводити свою невинність. Обвинувачений вправі давати будь-які свідчення. Обвинувачений має право повністю відмовитися від дачі показів (пояснень), навіть має право відмовитися від відповідей на окремі питання. Факт повної відсутності у обвинуваченого доказів невинності сам по собі не вважається доказом його провини. Факт відмови обвинуваченого від показань і від окремих письмових пояснень, факт давання ним суперечливих і навіть помилкових показань не є підставою для обвинувального вироку. Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

Суд згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України має оцінити кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, згідно вимог ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є в тому числі рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Прокурор, який приймав участь у судовому засіданні, після дослідження всіх доказів по справі перед оголошенням початку судових дебатів не скористався своїми правами, передбаченими ст.ст. 338, 340 КПК України. Сторони не звертались з клопотаннями про призначення по справі додаткових чи повторних судових (в тому числі судово-медичних) експертиз, допиту експертів, витребування доказів, тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи в суді, ухвалюється виправдувальний вирок.

Оскільки стороною обвинувачення не надано суду доказів, які беззаперечно підтверджували б вину ОСОБА_14 по епізоду умисного вбивства ОСОБА_71 та закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_18 , враховуючи, що дослідження додаткових доказів не пропонувалося стороною обвинувачення, то суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_135 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а саме в умисному протиправному заподіяння смерті особі, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та в закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, передбачених п.13 ч.2 ст. 115 та ч.2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч.2 ст.115 КК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і тому обвинувачений ОСОБА_14 підлягає виправданню за недоведеністю вини в інкримінованих йому злочинах по вказаному епізоду від 10.03.2014р. з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

По епізоду, який мав місце 28.09.2008 року біля кафе «Берізка» з потерпілим ОСОБА_19 , обвинуваченому ОСОБА_14 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (замах на умисне вбивство).

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, орган досудового розслідування виходив із того, що обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_19 , відкликав потерпілого в безлюдне місце-за ріг будівлі, де наніс йому три удари ножем у грудну клітину зліва, які внаслідок активного опору потерпілого, прийшлися останньому у лікоть лівої руки, заподіявши два колото-різані та одне різане поранення ліктя. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії,завдав цим же ножем удар потерпілому у життєво- важливу частину тіла -живіт, з метою позбавити його життя, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, відтак вчинив закінчений замах на умисне вбивство.

Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_14 слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 121 КК України, беручи до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, діяння, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі №164/1826/17 (провадження №51-6292км19).

Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Істотним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні. Зазначене також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2018 року в справі №569/2944/16-к (провадження №51-4894км18).

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою, - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

Аналіз наведених вище доказів у їх сукупності свідчить про те, що у ОСОБА_14 був відсутній намір на скоєння умисного вбивства ОСОБА_19 .

Так, ОСОБА_14 наніс потерпілому близько чотирьох ударів ножем, спричинивши останньому колото - різане поранення поверхні живота в області лівого підребер`я без пошкодження внутрішніх органів, дві колото-різані рани лівого ліктя і різану рану на розгибальній поверхні лівого ліктя, при цьому ОСОБА_14 мав реальну можливість продовжити свої дії на позбавлення життя ОСОБА_19 .

Про відсутність такого наміру свідчить і характер взаємовідносин між ОСОБА_19 та ОСОБА_14 як до, так і після вчинення злочину, тобто до конфлікту ОСОБА_14 був знайомий з ОСОБА_19 і між ними були дружні стосунки, про що свідчать їх покази. Конфлікт в кафе виник між ОСОБА_31 та ОСОБА_140 і ОСОБА_58 .

В ході досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді потерпілий ОСОБА_19 будь -яких претензій до ОСОБА_14 не заявляв.

Факт завдання ОСОБА_19 різаного поранення поверхні живота в області лівого підребер`я без пошкодження внутрішніх органів, двох колото-різані ран лівого ліктя і різану рану на розгибальній поверхні лівого ліктя не можна розцінювати як умисел на вбивство, оскільки всі удари були нанесені з незначною силою, про що свідчить висновок судово - медичної експертизи №620-ЛЗ/08 від 30.10.2008 року, а саме мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення поверхні живота в області лівого підребер`я по передньо - пахвовій лінії (розміром 1,5 х 0,5 см) , проникаюче в черевну порожнину (рана на череві 1х0,5 см), без пошкодження внутрішніх органів (т.1 а.с.33- 38).

Тобто, маючи реальну можливість продовжувати наносити удари ножем та за відсутності перешкод для продовження спричинення більш серйозних ушкоджень, навіть при нанесенні одного удару, ОСОБА_14 цього не зробив, що свідчить про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_19 .

Вказані доводи колегія суддів оцінює ґрунтуючись на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та аналізі сукупності наведених вище доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Дослідивши та оцінивши представлені докази у їх сукупності по даному епізоду злочину колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і кваліфікує його дії як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Невизнання вини обвинуваченим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень свідчить, на думку суду, про намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності.

Вивчення особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_14 раніше судимий 20.11.2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області, на теперішній час працює начальником охорони в ТОВ «БОТіК», за місцем роботи характеризується позитивно, є волонтером БО «БФ Опора України», на утриманні має неповнолітню дитину, батьків - пенсіонерів, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, яка пом`якшують покарання ОСОБА_14 , не встановлено.

Обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_14 у відповідності до п.1 ч.1 ст.67 КК України, визнається рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, кількість епізодів кримінально протиправної діяльності - один епізод, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини та наслідки, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та наявність обставини, яка обтяжує покарання, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_14 покарання у виді позбавленням волі, у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України (в редакції Закону України № 2341-III від 05.04.2001 року), яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, оскільки ОСОБА_14 був раніше засуджений 20.11.2007р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.289, ст. 15 ч.3 ст. 185, ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 213, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, а інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.1 ст.121 КК України скоїв у період іспитового строку, тому суд остаточно призначає йому покарання відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного за цим вироком покарання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21.06.2017 року набрав чинності Закон України №2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», відповідно до якого ч.5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_14 положень Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року, яким погіршуватиметься становище останнього і тому йому слід зарахувати весь строк ув`язнення в строк відбуття покарання за правилами передбаченими ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року №838-VIIІ, оскільки злочин, за який ОСОБА_14 визнаний винуватим за даним вироком, скоєний останнім до набуття чинності Законом - № 2046-VIII від 18.05.2017р.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 (десять) років у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України (в редакції Закону України № 2341-III від 05.04.2001 року) є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років.

Як було встановлено судом ОСОБА_14 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України 28.09.2008р., відтак на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, десятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_141 від 26.11.2012 року було оголошено ОСОБА_14 у розшук, у зв`язку із ухиленням від органу досудового розслідування (т.1 а.с. 88).

Відповідно до протоколу затримання особи від 26.06.2013 року, ОСОБА_14 було затримано 26.06.2013 року о 10 год. 40 хв (т.1 а.с. 96).

Крім того, постановою старшого слідчого СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_141 від 14.03.2014 року було повторно оголошено ОСОБА_14 у розшук, у зв`язку із ухиленням від органу досудового розслідування та суду (т.7 а.с. 35).

В подальшому, відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суд м. Харкова від 15.10.2014 р., ОСОБА_14 було затримано 01.10.2014 року о 19 год. 45 хв. (т.7 а.с. 99-101).

Таким чином, перебіг строків давності притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності зупинявся у період з 26.11.2012 р. по 26.06.2013 р. та з 14.03.2014 р. по 01.10.2014 р.

Крім того, судом не було встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення строків давності, передбачених ч. 3 ст.49 КК України.

З огляду на наведене, перебіг десятирічного строку давності притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України сплинув на час ухвалення даного вироку суду.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_14 необхідно звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпілою ОСОБА_17 до ОСОБА_14 був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з вчиненням злочину. (т. 8 а.с. 26, 27, 195 - 202).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 просила залишити цивільний позов без розгляду, подавши суду відповідну заяву (т. 18 а.с. 29).

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у зв`язку з непідтриманням потерпілою заявленого цивільного позову, недоведеністю вини ОСОБА_135 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів по епізоду умисного вбивства ОСОБА_71 та закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_70 , відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України, даний позов необхідно залишити без розгляду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_14 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати по епізоду від 28.09.2008 року підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь держави.

Судові витрати по епізоду від 10.03.2014 року, у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, віднести за рахунок держави. Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_14 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.13 ч.2 ст. 115 та ч.2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч.2 ст.115 КК України визнати невинуватим, виправдавши його через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпання можливості їх отримання .

ОСОБА_14 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2007 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_14 у виді 7 (семи) років 6 місяців 8 днів позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_14 в строк відбування покарання періоди часу попереднього ув`язнення: з 28 вересня 2008 року по 13 квітня 2009 року, включно, з 26 червня по 01 липня 2013 року включно, з 01 жовтня 2014 року по 13 грудня 2017 року включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст. 74 ч.5 КК України, ОСОБА_14 звільнити від призначеного покарання, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід ОСОБА_14 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Заставу у розмірі 172 050 (сто сімдесят дві тисячі п`ятдесят ) гривень, які знаходяться на розрахунковому рахунку ТУ ДСА України в Харківській області (р/р 0164,МФО 851011,, отримувач ТУ ДСА, банк отримувача: ГУ ДКУ в Харківській області, призначення платежу - запобіжний захід) відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 08.07.2013р. ( т.4 а.с.218-220), після набрання вироком законної сили - повернути заставодавцю ( ям).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 до ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави судові витрати за проведення судово-криміналістичної експертизи 117 грн. 70 коп., судово - дактилоскопічної експертизи - 94 грн. 15 коп., експертизи волокнистих матеріалів та виробів -751 грн. 20 коп., експертизи волокнистих матеріалів та виробів - 1252 грн., а всього 2215 ( дві тисячі двісті п`ятнадцять) грн.05 коп.

Судові витрати по епізоду від 10.03.2014 року, у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, віднести за рахунок держави.

Речові докази:

- куртку, футболку (фуфайку), складаний ніж, препарати волокон накладення з одягу, препарати волокон з піднігтьового вмісту, зрізи нігтьових пластин, кофту чорного кольору з капюшоном, спортивні брюки чорного кольору фірми «Адідас», паперовий конверт зі зразками волос та нігті з піднігтьовим вмістом, паперовий конверт з нігтьовим зрізом, полімерний пакет з двома зразками грунту, паперовий конверт з ґрунтом, паперові конверти з марлевими тампонами, запальничку, батарею від мобільного телефону, пачку з-під цигарок, курку чоловічу, футболку світло-салатового кольору, штани спортивні сірого кольору, труси темно-синього кольору, куртку чоловічу синього кольору, футболку чоловічу червоного кольору з надписом «Кінг», кросівки чоловічі чорного кольору з логотипами «Адідас» і «Санконі джаз», кросівки з чорної натуральної шкіри фірми «Адідас», б/в, з наскрізним дефектом на правому з них (т.2 а.с.182, 184-186)- відповідно до п. 3, п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України - знищити;

- кросівки фірми «Пума», футболку чоловічу білу, шапку білого кольору, брюки спортивні чорні фірми «Пума», брюки спортивні фірми «Найк», спортивний костюм фірми «Адідас», спортивні брюки фірми «Адідас», куртку чоловічу фірми «Мекс», пару кросівок «Адідас», кепку, спортивні штани і кофту, мобільні телефони, два кухонних ножі з чохлом для ножа, самозарядний карабін моделі «ТОЗ-99», калібру 5,6 мм, 18 патронів 22ЛР, 2 гільзи 22ЛР,калібру 5,6 мм,2 кулі від патронів 5,45 х 18 ПСМ - відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України(т.10 а.с.18, 40-41) - повернути законним володільцям.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового процесу. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3