ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/826/23
Провадження №1-кс/477/665/23
УХВАЛА

про арешт майна

27 червня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 внесене у кримінальному провадженні №0000071 від 27 лютого 2023 року про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2023 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000071 від 27 лютого 2023 року із клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучено 20 червня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу так і з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом організації діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України та в обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, а також одержанні неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, внесено відомості до ЄРДР за №0000071 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України.

20 червня 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетність якого до вчинення кримінального правопорушення перевіряється органом досудового розслідування, було виявлено та вилучено майно: речі та документи згідно переліку.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_4 , як володілець майна, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000071 від 27 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України КК України за фактом організації діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України та в обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, а також одержанні неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час дії воєнного стану та наявності обмежень у перетині кордону громадянам України у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Познайомившись з ОСОБА_6 , який є військовозобов`язаним та не має правових підстав для виїзду за межі території України, ОСОБА_5 у ході спілкування з ним повідомив про можливість оформлення документів, які б надавали право вільного перетину державного кордону України за грошові кошти, зокрема і через державну програму «Шлях». ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_5 25 лютого 2023 року звернувся із письмовою заявою про учинення кримінального правопорушення та був залучений до конфіденційного співробітництва після чого діяв під контролем правоохоронних органів.

ОСОБА_6 , діючи під контролем правоохоронних органів погодився на оформлення вищевказаних документів, в тому числі водійського посвідчення, після чого ОСОБА_5 повідомив, що внесення до вищевказаної системи може вирішити його знайомий ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), який має зв`язки в м. Вінниця Вінницької області. При цьому, ОСОБА_5 підтвердив, що для отримання вищевказаних документів ОСОБА_6 , повинен надати грошові кошти в розмірі 3 100 доларів США, та за отримання водійського посвідчення 12 000,00 грн, на що останній погодився.

Для виконання свого злочинного наміру ОСОБА_5 , повідомив свого знайомого ОСОБА_8 , який мав особисті знайомства з посадовими особами громадської організації «Чеченський соціально-культурний центр «Маршо» (з 10 квітня 2023 року громадська організація «Мальви України»), керівником якого є ОСОБА_9 , про бажання ОСОБА_6 отримати документи на виїзд через державний кордон України, шляхом введення відомостей стосовно нього у систему «Шлях» на що він погодився та у них виник спільний злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, з метою незаконного збагачення за рахунок одержаної грошових коштів від зазначеної злочинної діяльності.

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 повідомив керівника ГО «ЧСКЦ «Маршо» ОСОБА_9 про намір ОСОБА_6 виїхати через державний кордон України під видом волонтера-водія від вищевказаної громадської організації, за грошову винагороду, на що остання погодилась та з метою попередження викриття злочинної діяльності залучила до вчинення злочину свого сина ОСОБА_10 .

Таким чином, реалізуючи свій спільний злочинний умисел ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розробили план та безпосередній механізм вчинення злочину, який полягав у наступному: оформленні документів, які не знаходяться в офіційному обігу водійських посвідчень особам, які можуть ідентифікувати їх як водіїв - волонтерів; безперешкодне оформлення доручень ГО «ЧСКЦ «Маршо» на представництво організації, в тому числі, бланки незаповнених листів вантажних автомобілів та акту приймання-передачі, договорів про провадження волонтерської діяльності між особами призовного віку та посадовими особами Вінницького міського центру соціальних служб з подальшою видачею посвідчень волонтера, що б забезпечувало фіктивне уявлення про волонтерську діяльність та в подальшому безперешкодне внесення відповідними посадовими особами відомостей до системи «Шлях», тобто одержання можливості безперешкодного перетину державного кордону України.

Крім того, за вищезазначених обставин, ОСОБА_8 діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, маючи злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди для себе ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , повідомив ОСОБА_6 , що внесення до системи «Шлях» здійснюється посадовими особами Міністерства інфраструктури України та у разі надання неправомірної вигоди вони можуть вжити дієвих заходів щодо здійснення впливу на посадових осіб Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України з метою внесення відомостей стосовно ОСОБА_6 до системи «Шлях».

З метою реалізації вказаного спільного умислу ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи у змові між собою, за грошову винагороду у загальному розмірі 3300 доларів США та 4000 гривень забезпечили видачу ОСОБА_6 посвідчення водія та подальше внесення його, як волонтера, до програми «Шлях», що надало йому право безперешкодного виїзду на межі України.

20 червня 2023 року в ході проведення обшуку житла, що здійснений на підставі ухвали слідчого судді, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетність якого до вчинення кримінального правопорушення перевіряється органом досудового розслідування, було виявлено та вилучено майно: речі та документи згідно переліку.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 21 червня 2023 року, вилучене в ході обшуку житла, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мав місце 20 червня 2023 року, майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000071 від 27 лютого 2023 року.

З метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, прокурор ОСОБА_3 22 червня 2023 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до пункту 7 частини другої статті 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами статей 94, 132, 173 КПК, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження формує внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України КК України, які полягають у незаконній діяльності спрямованій на організацію діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України та в обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, а також одержанні неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що умова накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів за положеннями частини третьої статті 170 КПК не містить таку вимогу її застосування як оголошення підозри у кримінальному провадженні певній особі, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна або вчиненням кримінального правопорушення будь-якого ступеня тяжкості. Про доведеність існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення може свідчити сам факт здійснення за певними фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР, та відповідні матеріали цього провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя на підставі описаних у клопотанні обставин кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження та за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку, що за описаних фактичних обставин могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене відповідною нормою особливої частини Кримінального Кодексу.

З матеріалів, що долучені до клопотання вбачається, що вилучене під час обшуку житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно може зберігати сліди вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з організацією діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України.

Надані органом досудового розслідування докази у сукупності з обставинами, встановленими слідчим суддею під час розгляду клопотання свідчать про те, що майно, вилучене під час обшуку використовувалося як засіб та/або знаряддя вчинення ймовірного кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

З огляду на положення частини другої, третьої статті 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Прокурором доведено існування обґрунтованої підозри, щодо вчинення злочину такої тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту. Вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, так як містять інформацію та відомості, які можуть бути використані в якості доказу факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а для досягнення мети збереження цього майна як речових доказів та для виконання завдання із запобігання їх приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження є необхідним застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та встановлення заборони користування та розпорядження цим майном. При цьому таке обмеження власності на майно є розумним, пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді. Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вилучене в ході обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі приховування та знищення майна, а тому з метою збереження речових доказів, забезпечення кримінального провадження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення тимчасово вилученого майна, задовольняє клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна.

Крім того у поданому клопотанні, прокурор ОСОБА_3 , посилаючись на необхідність у подальшому вирішити питання з приводу конфіскації майна, просив накласти арешт на вказане майно в тому числі для забезпечення конфіскації, як виду покарання у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Оскільки матеріали клопотання не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею особливої частини Кримінального Кодексу України, санкція якої передбачала б можливість застосування до нього конфіскації як виду покарання, то накладення арешту з метою забезпечення такого виду покарання, в даному випадку є необґрунтованим.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

З метою забезпечення збереження речового доказу, накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 20 червня 2023 року, в ході проведення обшуку житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

-свідоцтво серії та № НОМЕР_1 ;

-довідка ТСЦ МВС № 0541;

-посвідчення водія серія та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 ;

-посвідчення волонтера № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 ;

-доручення від «ЧСКЦ «Маршо» за № 42 від 22 березня 2023 року;

-договір № 05-02/48 про провадження волонтерської діяльності від 07 березня 2023 року;

-порожній акт прийому передач та подорожній лист з печатками «ЧСКЦ «Маршо»;

-виписка № 44160385 з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій стосовно ГО «ЧСКЦ «Маршо»;

-мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy S20+» серійний номер ІМЕІ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , в середині якого знаходяться сім картки мобільних операторів № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11