Справа № 302/415/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/71/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.12.2021, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Собатин Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.122, ч.2 ст.125 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі строком на один рік і три місяці;

- за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком один рік і три місяці.

Згідно вказаного вироку від 22.12.2021 ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 21.03.2021, біля 18 год., в будинку АДРЕСА_1 , з метою спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин взяв у руки дерев`яну палицю та наніс нею удар по лівій руці малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді крайового перелому ліктьового відростка лівої плечової кістки без зміщення.

Ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму дії, яким міг бути предмет дерев`яна палиця.

Вони потягли за собою розлад здоров`я більше двадцяти одного дня і по цій ознаці кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості. Дані тілесні ушкодження вкладаються в час наведеної вище пригоди, яка мала місце 21.03.2021.

25.08.2021, біля 21 год., в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , за місцем проживання, в приміщенні будинку, під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 , діючи з метою спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих сімейних непорозумінь наніс останній один удар ножем в область правого стегна, спричинивши цій потерпілій тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани верхньої третини бічної поверхні правого стегна, яка виникла внаслідок дії гострого краю колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) по механізму удар-розрізання після нанесення ним удару сторонньою особою, по давності вкладаються в час зазначеної вище події, яка мала місце 25.08.2021, потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і за цією ознакою відповідно кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду від 22.12.2021, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити цей вирок щодо призначення міри покарання ОСОБА_7 , а саме застосувати при призначенні покарання положення статті 75 КК України, зі звільненням обвинуваченого від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням протягом іспитового строку в один рік і три місяці. Також захисник просить апеляційний розгляд даної справи провести без участі сторони захисту.

В обґрунтування цієї апеляційної скарги захисник посилається на те, що на його думку, судом першої інстанції при ухваленні оскарженого у даній справі вироку та призначенні покарання його підзахисному ОСОБА_7 помилково визначено те, що останній не є утриманцем п?ятьох неповнолітніх дітей, що «народжені ним в цивільному шлюбі з цивільною дружиною ОСОБА_10 », у зв?язку з тим, що до справи не подано належних підтверджень цьому.

Так до матеріалів даної справи процесуальним прокурором подано довідку про склад сім?ї обвинуваченого ОСОБА_7 № НОМЕР_1 від 26.03.21 та відповідну характеристику, видану Міжгірською селищною радою 26.03.2021, де дані неповнолітні діти та потерпіла ОСОБА_11 зазначені членами сім?ї ОСОБА_12 , а також це підтверджено як показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 , так і наданими суду показаннями потерпілої ОСОБА_9 , а також узгоджується з положеннями ст.3 КПК України щодо близьких родичів та членів сім?ї.

Обвинувачений ОСОБА_7 як на час вчинення зазначених вище кримінальних правопорушень, так і на даний момент проживав та проживає за спільною адресою: АДРЕСА_1 з потерпілою ОСОБА_9 , неповнолітніми дітьми, де ним і були вчинені інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Відповідно до матеріалів справи потерпілі на час судового розгляду справи примирилися з обвинуваченим ОСОБА_7 та просили суд не позбавляти його волі.

Процесуальний прокурор, з чим погодилася також сторона захисту, просив суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнити його від покарання з випробуванням, з чим суд першої інстанції не погодився.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні даних кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у вчиненому, примирився із потерпілими, які є членами його сім?ї, під час досудового розслідування та судового слідства співпрацював зі стороною обвинувачення, яка не бажала застосування судом до обвинуваченого такого покарання, як реального обмеження волі без застосування ст.75 КК України, то захист вважає, що обрана судом першої інстанції міра покарання для ОСОБА_7 є надто суворою.

Вивчивши матеріали даного кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у пред?явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.122, ч.2 ст.125 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряються у передбачений процесуальним законом спосіб.

Доводи захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання тяжкості злочину та особі цього обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються фактичними обставинами даної справи.

Відповідно до положень ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов?язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку у даній справі, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав зазначені вище норми закону, зокрема вимоги ст.65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 наведених вище кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, особи потерпілих, визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття та визнання ним своєї вини, а також обставину, що обтяжуює покарання обвинуваченого вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних або інших близьких стосунках (малолітньої доньки та співмешканки).

За наявності сукупності цих обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 неможливе без обмеження його волі. Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст.ст. 75,76 КК України апеляційним судом також не встановлено і наявність у обвинуваченого п?яти утриманців, на що посилається в апеляційній скарзі захисник, поряд з іншими обставинами, що пом?якшують покарання, не може бути для цього підставою.

Інші доводи апеляційної скарги захисника про неналежне врахування судом при призначенні йому покарання тяжкості кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, апеляційний суд визнає безпідставними й до уваги не приймає, оскільки усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку місцевого суду.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.125 КК України покарання у виді обмеження волі на строк один рік три місяці відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. На думку апеляційного суду підстави для призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни наведеного вище вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржене у даній справі рішення суду без змін.

Керуючись ст.404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_5 від 22.12.2021 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Судді: