Справа № 644/6463/17
н/п 1-кс/644/1099/23
У Х В А Л А

іменем України

15 серпня 2023 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

В провадження судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 10 липня 2023 року надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України.

04 серпня 2023 року в провадження судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 надійшла заява прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні № 0001040 від 24.11.2016 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України ( судова справа № 644/6463/17).

В обґрунтування відводу, прокурор посилаючись на приписи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; практику Європейського суду з прів людини; п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної Ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи, Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006, просить відвести суддю з підстав зазначених у п. 4 ч.1 ст. 75 КК України, у зв`язку з наявністю обставин, які викликають сумніви у її неупередженості.

При цьому прокурор зазначає, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 вчиняв корупційний злочин у співучасті з ОСОБА_6 , обвинувальний акт стосовно якого з 2016 року перебував на розгляді судді ОСОБА_4 . Результатом розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 став виправдувальний вирок, ухвалений 16.02.2022 р. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 було виділене, тобто докази, які обґрунтовували обвинувачення ОСОБА_6 та в подальшому будуть обґрунтовувати обвинувачення ОСОБА_5 є спільними, а суддя ОСОБА_4 вже надала їм оцінку, яка на думку сторони обвинувачення є необ`єктивною та упередженою. Крім того, суддя ОСОБА_4 , керуючись законом, заявила собі самовідвід від розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 , однак ухвалою від 13.07.2023 відмовлено у його задоволенні.

У судове засідання особа, якій заявлено відвід, прокурор та інші учасники кримінального провадження не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду відводу судді повідомлялися у встановленому порядку. Прокурор в заяві про відвід просила розглянути заяву без її участі. Обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до матеріалів справи перебуває у розшуку.

З`ясувавши обставини справи та підстави викладені в заяві про відвід, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24 жовтня 2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року), затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1, інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді у результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За практикою Європейського суду з прав людини визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності.

Найголовніше, як відзначає Європейський суд з прав людини, це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості і передусім, у разі кримінального провадження, в обвинуваченого.

Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід (рішення у справі Де ІСуббера, серія А, № 86, с 14, п. 26).

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді («Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) і Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії». Судове рішення від 23.06.1981 p.).

Критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.

Таким чином, Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право сторони на подання заяви про відвід.

В даному випадку підставою для відводу судді з мотивів, наведених у ч. 1 ст. 75 КПК України, є положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, в силу якої, суддя не може брати участі у кримінальному провадженні, за наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Для відведення судді із наведеної підстави є необхідним наведення обґрунтування наявності обставин, які об`єктивно можуть вказувати на ймовірну упередженість судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 .

Найчастіше підставами для відводу судді є його пряма чи опосередкована зацікавленість в результаті розгляду справи або існують якісь інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості судді. Закон, враховуючи складність і різноманітність життєвих явищ, не може містити вичерпний перелік підстав для відводу судді. Через це п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України містить лише узагальнене формулювання.

Як зазначалося вище, до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт складений у кримінальному провадженні № 0001040 від 24.11.2016 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України стосовно ОСОБА_5 .

Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями справа передана для розгляду судді ОСОБА_4 .

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні корупційного злочину у співучасті з ОСОБА_6 , обвинувальний акт стосовно якого з 2016 року перебував на розгляді судді ОСОБА_4 . Результатом розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 став виправдувальний вирок, ухвалений 16.02.2022 р. Вирок набрав законної сили. Таким чином, за обома кримінальними провадженнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є фігурантами одного кримінального правопорушення. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 було виділене, тобто докази, які обґрунтовували обвинувачення ОСОБА_6 та в подальшому будуть обґрунтовувати обвинувачення ОСОБА_5 є спільними, а суддя ОСОБА_4 вже надала їм оцінку, яка на думку сторони обвинувачення є необ`єктивною та упередженою.

Крім того, судом враховується і та обставина, що суддею ОСОБА_4 , по суті з підстав зазначених прокурором, вже заявлявся самовідвід, який ухвалою від 13.07.2023 р. залишено без задоволення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної Ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи, Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача.

Вказаними Бангалорськими принципами поведінки судді між інших передбачений такий принцип як об`єктивність судді, яка є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а і у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Одним із способів застосування цього принципу, згідно п. 2.5 вказаного документу є заява суддею самовідводу від участі в розгляді справи, зокрема, у випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Що стосується вирішення питання про існування упередження чи неупередженості судді, в п. 85 Коментарів до Бангалорських принципів поведінки суддів зазначається, що при цьому сторони керуються афоризмом про те, що «правосуддя не лише має бути здійсненим, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, у разі, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу здійснення правосуддя.

Відповідно до п. 3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Таким чином, наявність неупередженості визначається фактором, що полягає у забезпеченні таких умов, при яких були б неможливі сумніви у неупередженості суду, що прямо передбачено п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, як підстава для задоволення заяви про відвід.

З аналізу викладених обставин, суд приходить до висновку про неможливість розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , судом у складі головуючого - судді ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст.75, 80, 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0001040 від 24.11.2016 р. (судова справа № 644/6463/17) за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України стосовно ОСОБА_5 передати для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35, ч. 2 ст. 82 КПК України.

Копію ухвали направити заявнику та судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1