права №323/19/20
Провадження №1-кп/336/356/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Оріхівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України, надійшов до Оріхівського районного суду Запорізької області 03.09.2022 року.

Адвокатом ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , яке вона обґрунтовує тим, що його рідна тітка ОСОБА_10 має на праві власності будинок АДРЕСА_1 , де ОСОБА_9 може проживати і вона не заперечує проти того, що обвинувачений буде проживати за зазначеною адресою. Адвокат просить змінити раніше обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки обставини наведені у ньому не зменшують ризиків, які є підставою тримання ОСОБА_9 під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, колегія суду вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину.

При вирішенні питання про продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував наявність обґрунтованої підозри відносно них а також відомості про те, що обвинувачені мають місце проживання, зокрема і наявності житла у його рідної тітки та її бажання прийняти ОСОБА_9 до себе на постійне проживання.

Наведене мінімізує, але в цілому не виключає ризик переховування обвинуваченого від суду в умовах воєнного стану.

На території Запорізької області ведуться активні бойові дії, м. Запоріжжя практично межує з лінією фронту, визнано населеним пунктом, де ведуться бойові дії. Суд не впевнився, що ОСОБА_9 здатен створити таке соціальне середовище, яке утримає його від переховування від суду.

Звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_9 має фах електрогазозварювальника і до арешту працював у ТОВ «СПЕЦ ЕНЕРГО СИСТЕМИ», проте це було майже три роки тому, суду не доведено того факту, що за ним збереглося робоче місце і він одразу буде працевлаштований. Крім того, просячи застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 домашній арешт, який має тривати цілодобово і метою обрання такого запобіжного заходу є прагнення обвинуваченого продовжити трудову діяльність та приносити користь суспільству, не обгрунтовано такої можливості, оскільки цілодобовий домашній арешт за своєю правовою природою перебування за місцем проживання цілодобово, без можливості вільно пересуватися, у тому числі і на роботу. Тому доводи клопотання не обґрунтовані і не відповідають заявленій меті. Джерела існування ОСОБА_9 не має і тому не виключено, що він може діяти протиправно для здобуття коштів на життя.

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, може спонукати обвинуваченого до вчинення дій з метою перешкодити встановленню істини у справі. Під час війни превалюючим є ризик втечі, на тимчасово окуповані території.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Таким чином, підозра особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та імовірне покарання, є одним з факторів, який має враховувати суд при утриманні особи в умовах неволі до вироку.

При розгляді даного клопотання суд дійшов до висновку, що заявлений ризик втечі підозрюваного, навіть після завершення досудового розслідування не зменшився та продовжує існувати, що є підставою для відмови у звільненні затриманої особи.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Аналізуючи вищенаведене суд вважає, що є достатньо підстав констатувати наявність ризиків того, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також переховуватись від суду.

Обраний запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю та обсягом обвинувачення, складнощами розгляду справи, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 314-316, 392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий суддя:

Судді: