Справа № 541/1862/23
№ провадження 1-кп/541/216/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 15 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полив`яне Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживання не має, в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

встановив:

14 травня 2023 року близько 17 год 15 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою з`ясування особистих стосунків з ОСОБА_4 прибув до домоволодіння за місцем проживання останнього, що знаходиться по АДРЕСА_2 , де потерпілий на той час перебував.

У подальшому ОСОБА_5 , порушуючи конституційні гарантії кожної особи на недоторканість житла, передбачені ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, переслідуючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, відхилив вхідну хвіртку, яка була зачинена на навісний замок, та через отвір, який утворився, незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, ОСОБА_5 підійшов до приміщення житлового будинку та шляхом відкриття незамкнутих на запірний пристрій вхідних дверей незаконно проник до веранди житлового будинку, належного ОСОБА_4 .

Після цього ОСОБА_5 , знаходячись в середині будинку, підібрав металеву трубу, якою пошкодив міжкімнатні двері, після чого, всупереч волі власника та без його на те дозволу, незаконно проник до кімнати будинку, чим порушив недоторканність житла ОСОБА_4 .

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав, факти, викладені в обвинувальному акті, підтвердив. Зазначив, що напередодні вказаних вище подій він випивав. Оскільки в будинку потерпілого залишився належний йому телефон, обвинувачений намагався потрапити до будинку за місцем проживання ОСОБА_4 , щоб телефон забрати. Дозволу на проникнення до його домоволодіння потерпілий не надавав. Протиправність своїх дій обвинувачений зрозумів, у вчиненому розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що 14 травня 2023 року вони із ОСОБА_6 випивали у нього вдома. До нього зателефонував обвинувачений та попросив, щоб ОСОБА_4 забрав його від кафе «Елла», оскільки він не знає точної адреси проживання потерпілого. ОСОБА_4 прийшов до кафе, але, не дочекавшись обвинуваченого, повернувся додому, зачинив за собою хвіртку та двері у прибудову. Після цього до потерпілого прийшов ОСОБА_5 , який був у неадекватному стані, та почав намагатися потрапити до будинку ОСОБА_4 . Для цього обвинувачений взяв дерев`яну палицю та став нею виламувати вхідні двері. Потерпілий в цей час в будинку перебував із ОСОБА_6 , який сказав викликати поліцію. Телефон обвинуваченого дійсно перебував у потерпілого, вказаний телефон останнім було повернуто. Покарання обвинуваченому просив призначити на розсуд суду.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання обвинуваченим вини не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною та істинною та їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, суд прийшов до переконання, що своїми діями ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за обставин, викладених у вироку, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, передбаченою ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке у відповідності зі ст. 12 КК України є проступком, конкретні обставини провадження, дані про особу ОСОБА_5 , який в силу ст. 89 ККМ України не судимий, має задовільну характеристику за останнім відомим місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у скоєному розкаявся, не працює, що унеможливлює призначення покарання у вигляді штрафу або виправних робіт, думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, та приходить до висновку про доцільність призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки саме це покарання найбільш відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, а також вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки покладені судом обов`язки будуть гарантувати запобігання вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, а заходи контролю стимулюватимуть його виправлення.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не встановив.

Матеріальну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта і які документально підтверджені, в сумі 1 434 грн відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирати.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 травня 2023 року, на дерев`яну палицю, металеву трубу, сапу, велосипед, скасувати.

Речові докази:

-дерев`яну палицю з сучками, металеву трубу, сапу повернути за належністю потерпілому ОСОБА_4 ;

-зліпок сліду віджиму № 1, зліпок сліду віджиму № 2 знищити;

-велосипед з рамою закритого типу коричневого кольору без маркувальних позначень передати за належністю власнику ОСОБА_7 ;

-DVD-R диск марки «Verbatim», на якому містяться два відеофайли з нагрудних відеокамер працівників СРПП Миргородського РВП, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1 434 грн.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1