ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 669/340/21

Провадження № 11-кп/4820/172/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000179, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 грудня 2019 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогір`я, Хмельницької області, громадянина України, не працевлаштованого, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.05.1991 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч. 4 ст. 84, ст.ст. 44,25 КК України до 3 років позбавлення волі умовно;

- 08.05.1992 Славутським районним судом Хмельницької області, за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.05.1995 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 15.12.1999 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.2 ст.140, ч.1 ст.229-6, ст.ст. 42,14 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 14.02.2002 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

- 16.07.2002 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 06.08.2002 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.1 ст.296, ст.71, 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 19.12.2006 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.3 ст.185, ст.297, ч.1 ст. 309, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 01.02.2011 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.1 ст.162, ч.2 ст.309, ст.70, 75 КК України до 2 років 6 місяці позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням із призначенням іспитового строку 2 роки;

- 08.05.2012 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 10 місяців позбавлення волі;

- 27.01.2016 Білогірським районним судом Хмельницької області, за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 6 місяців;

- 26.07.2018 Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 4 місяців, 11.10.2018 апеляційним судом Хмельницької області ухвалено новий вирок за ч.2 ст.185 КК України, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, звільнився 21.11.2019 по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з призначенням 2 років іспитового строку.

Згідно зі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2613,06 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Речові докази по справі: недопалок сигарети, два недопалених сірники ухвалено знищити; навісний замок сірого кольору з написом «EXTRA TLAN», бензиновий тример марки «TAIGA PRO» моделі «TGT-4800», мідна труба у формі спіралі «Змійовик», мідна труба діаметром 10-15 мм., довжиною 1,5-2 м., мідна труба діаметром 10-15 мм., довжиною 1,5-2 м., електророзпилювач фарби марки «Bort» моделі «BFP-60», дренажний насос марки «KLEVER» потужністю 400 Вт., паяльна лампа синього кольору, паяльна лампа сірого кольору, без горілки, паяльна лампа зеленого кольору, корпус від бензопили невідомої марки чорного кольору, із наявною на ньому поршньовою, корпус від бензопили невідомої марки білого кольору, шабельна електропила марки «ТИТАН» моделі «БСП-85», кутова шліфувальна машинка марки «PEGASUS» потужністю 500 W., набір інструментів у пластиковому кейсі марки «ЄРМАК» ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 ; флеш-носій типу «microSD» об`ємом 16 Gb. марки «KINGSTON» s|n 97190-E5.A00LF із відеозаписом проведеного обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 , із відеозаписом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 ухвалено залишити у матеріалах кримінальної справи.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у приміщення, за обставин, викладених у вироку.

Так, 23 грудня 2019 року, в нічний час доби, точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 діючи повторно, умисно, з метою викрадення чужого майна, достовірно знаючи про відсутність власника домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , за допомогою металевого прута відважив скобу навісного замка та проник до підсобного приміщення домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав бензиновий тример марки «TAIGA PRO» моделі «TGT-4800» вартістю 1222 грн. 90 коп., мідну трубу у формі спіралі «Змійовик» вартістю 60 грн., мідну трубу діаметром 10-15 мм, довжиною 1,5-2 м вартістю 36 грн., мідну трубу діаметром 10-15 мм, довжиною 1,5-2 м вартістю 36 грн., електророзпилювач фарби марки «Bort» моделі «BFP-60» вартістю 412 грн., дренажний насос марки «KLEVER» потужністю 400 Вт. вартістю 719 грн., паяльну лампу синього кольору вартістю 143 грн., паяльну лампу сірого кольору без горілки вартістю 8 грн., паяльну лампу зеленого кольору вартістю 143 грн., корпус від бензопили невідомої марки чорного кольору, із наявною на ньому поршньовою вартістю 17 грн., корпус від бензопили невідомої марки білого кольору вартістю 17 грн., шабельну електропилу «ТИТАН» моделі «БСП85» вартістю 1000 грн. 80 коп., кутову шліфувальну машинку марки «PEGASUS» потужністю 500 W. вартістю 1300 грн. та набір головок у пластиковому кейсі марки «ЄРМАК» вартістю 396 грн., які належать ОСОБА_9 , після чого із викраденим зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 збитки на загальну суму 5510 грн. 70 коп.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 23 червня 2022 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишив без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 01 листопада 2022 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2022 року задоволено; ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання із подальшим звільненням на підставі ст.75 КК України від його відбування, суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_6 раніше 12 разів судимий за вчинення умисних, в тому числі аналогічних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, до того ж через невеликий проміжок часу, а саме: 21.11.2019 року останній звільнений з місця виконання покарання у зв`язку з відбуттям покарання та 23.12.2019 року, через 1 місяць після реального відбуття покарання за попереднім вироком суду, вчинив новий умисний, тяжкий злочин.

Судом першої інстанції також не враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які йому вже призначалось покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, однак до закінчення іспитового строку, останній знову вчиняв злочин, у зв`язку з чим йому призначалося реальне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі у мінімальних та близьких до мінімальних меж.

Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував досудову доповідь Білогірського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, відповідно до якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в ході апеляційного розгляду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого. Вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом призначення йому реального покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неявки не повідомив, що не перешкоджає апеляційному розгляду, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим. Наполягали на тому, що обвинувачений став на шлях виправлення, неофіційно працював в м. Хмельницькому, мав намір створити сім`ю, окрім того, потерпілий не має претензій до обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги у повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме про необґрунтоване застосування щодо ОСОБА_6 вимог ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, адже обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за аналогічні корисливі злочини, повторно, через короткий проміжок часу, вчинив новий аналогічний корисливий злочин, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначивши покарання у виді позбавлення волі, звільний його згідно зі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням 2 років іспитового строку, покладенням на нього відповідно до ч.1 ст.76 КК України виконання певних обов`язків, при цьому не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, а також умов застосування ст. 75 КК України.

Так, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 року (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Таким чином, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції вказав, що останній неодноразово був засуджений до позбавлення волі та відбував покарання, однак, повертаючись на волю, він знову вчиняв новий злочин. ОСОБА_6 згідно характеристики від 09 лютого 2021 року за місцем проживання характеризується позитивно, неофіційно працює, має на меті одружитись, припинив зловживати алкогольними напоями. Враховано також обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування майнової шкоди потерпілому, а також обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Разом з тим, місцевий суд не мотивував, як дані про особу обвинуваченого, а також його ставлення до своїх протиправних дій, його поведінка після вчинення злочину, в тому числі в ході судового розгляду кримінального провадження, у своїй сукупності впливають та свідчать про можливість його виправлення без реального відбування покарання, а також не зазначив чи зможуть зазначені обставини сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що дані про особу ОСОБА_6 у сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та конкретними обставинами справи свідчать про його суспільну небезпечність, а тому призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням статті 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає особі обвинуваченого, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу.

Колегія суддів, враховуючи неодноразові судимості ОСОБА_6 , в тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів, вважає, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення його за правилами ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, а тому, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що у свою черго потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Таким чином, колегія суддів визнає доведеним, що ОСОБА_6 23 грудня 2019 року, в нічний час доби, точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 перебував в с. Карасиха, Шепетівського (Білогірського) району Хмельницької області. Достовірно знаючи про відсутність власника домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , в обвинуваченого виник умисел на крадіжку речей із вказаного домоволодіння. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, ОСОБА_6 в нічну пору доби, через хвіртку зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 та підійшов до підсобного приміщення вказаного домоволодіння, вхідні двері до якого були замкнені на навісний замок, за допомогою металевого прута, який знайшов на подвір`ї відважив скобу навісного замка та таким чином проник в середину підсобного приміщення. В подальшому, ОСОБА_6 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на крадіжку майна, з метою власного збагачення, користуючись відсутністю власника та стороннього нагляду, діючи повторно, таємно, із підсобного приміщення викрав бензиновий тример марки «TAIGA PRO» моделі «TGT-4800» вартістю 1222 грн. 90 коп., мідну трубу у формі спіралі «Змійовик» вартістю 60 грн., мідну трубу діаметром 10-15 мм., довжиною 1,5-2 м. вартістю 36 грн., мідну трубу діаметром 10-15 мм., довжиною 1,5-2 м. вартістю 36 грн., електророзпилювач фарби марки «Bort» моделі «BFP-60» вартістю 412 грн., дренажний насос марки «KLEVER» потужністю 400 Вт. вартістю 719 грн., паяльну лампу синього кольору вартістю 143 грн., паяльну лампу сірого кольору без горілки вартістю 8 грн., паяльну лампу зеленого кольору вартістю 143 грн., корпус від бензопили невідомої марки чорного кольору, із наявною на ньому поршньовою вартістю 17 грн., корпус від бензопили невідомої марки білого кольору вартістю 17 грн., шабельну електропилу «ТИТАН» моделі «БСП85» вартістю 1000 грн. 80 коп., кутову шліфувальну машинку марки «PEGASUS» потужністю 500 W. вартістю 1300 грн. та набір головок у пластиковому кейсі марки «ЄРМАК» вартістю 396 грн. всього на загальну суму 5510 грн. 70 коп., які належать ОСОБА_9 , після чого із викраденим покинув підсобне приміщення та домоволодіння ОСОБА_9 в спосіб аналогічний проникненню. В подальшому, ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 відповідно до довідки-характеристики № 238 від 09 лютого 2021 року за місцем проживання характеризується позитивно, неофіційно працює.

Враховує колегія суддів і неодноразові судимості останнього за корисливі злочини, злочини у сфері обігу наркотичних засобів, злочини проти громадського порядку, за що відбував реальні покарання у місцях позбавлення волі (т. 1 а/п 195-198).

Крім того, будучи засудженим вироком Хмельницького апеляційного суду від 11.10.2018 року за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та звільнившись 21.11.2019 року з місця виконання покарання у зв`язку з відбуттям покарання, ОСОБА_6 , маючи можливість працювати, на шлях виправлення не став та через короткий проміжок часу з 21.11.2019 року по 23.12.2019 року, повторно вчинив новий умисний, корисливий злочин.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, за які йому вже призначалось покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, належних висновків не зробив, умов випробування не дотримувався та під час іспитового строку вчиняв нові кримінальні правопорушення.

Вказані обставини свідчать про стійку криміналізацію особи ОСОБА_6 та відсутність позитивних змін у його поведінці.

Уникнувши реального відбування покарання за цей злочин, не виключена можливість, що він у майбутньому продовжить злочинну діяльність.

Колегія суддів також враховує досудову доповідь Білогірського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Хмельницькій області, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а його виправлення неможливе без реального відбування покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданої майнової шкоди потерпілому.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, колегія суддів визнає рецидив злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, яке відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України. Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, в межах того самого кримінального провадження, за яким до особи було застосовано попереднє ув`язнення, судом зараховується строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі та провадиться з розрахунку день за день.

За даним кримінальним провадженням щодо обвинуваченого ОСОБА_6 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою з 06.06.2023 (т.2 а/п 221-222), тому колегія суддів вважає необхідним зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 06 червня по 28 червня 2023 року включно день за день.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури задовольнити.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня набрання вироком законної сили з 29.06.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 06 червня по 28 червня 2023 року день за день.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3