УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника власника майна, адвоката - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту на майно, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року, справа № 761/13823/23, провадження №1-кс/761/9170/2023 в рамках кримінального провадження № 0001360 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001360 від 20 квітня 2023 року, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року (справа 761/13823/23, провадження №1-кс/761/9170/2023), а саме: автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Т СЦ 8046, належить ОСОБА_7 . із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним автомобілем.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що станом на дату проведення розгляду клопотання підозра власнику майна не вручена, будь яких доказів на підтвердження вини останнього прокурором при вирішенні питання арешту на майно надано не було, між тим експертиза на досудовому слідстві усі проведенні. Враховуючи вище викладене просить суд скасувати арешт.

Представник власника майна ОСОБА_2 , у судовому засіданні клопотання підтримав з наведених у ньому підстав та просив про його задоволення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував, щодо заявленого клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника власника майна та прокурора дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Встановлено, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001360 внесене до ЄРДР 20 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого ТСЦ 8046, автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

20.04.2023 автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001360, про що слідчим винесені відповідні постанови.

При цьому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2023. в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001360, накладено арешт на автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Т СЦ 8046, належить ОСОБА_7 із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним автомобілем., з метою його збереження у якості речового доказу.

У той же час в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № №0001360 від 20.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, було проведено усі експертні дослідження, зокрема із використанням вказаного транспортного засобу, що було підтверджено прокурором слідчому судді у судовому засіданні, що свідчить про фактичне усунення обставин, які слугували підставою для накладення арешту вказаного транспортного засобу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що у судовому засіданні власником арештованого майна було доведено відсутність підстав для подальшого арешту (транспортного засобу), що також було підтверджено прокурором, тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що насьогодні відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна, належного ОСОБА_7 та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали подальший арешт її майна, а відтак наявні достатні підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 24 квітня 2023 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий судя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту на майно, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року, справа № 761/13823/23, провадження №1-кс/761/9170/2023 в рамках кримінального провадження № 0001360 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на відчуження, розпорядження та користування автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого ТСЦ 8046, належить ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року, справа № 761/13823/23, провадження №1-кс/761/9170/2023 в рамках кримінального провадження № 0001360 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1