Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3630/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №279/3630/23 за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2023 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.11.2022 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.185 ч.3, 356 ч.1, 75, 76, КК України на 4 роки позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання:

- за ст.185 ч.4 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ст.289 ч.2 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна;

- за ст.186 ч.4 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 6 років позбавлення волі.

Покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування призначеного покарання обчислено з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто з 24.04.2023.

Цивільний позов не подавався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в загальному розмірі 7171 грн.за проведення експертиз ( судово-товарознавчої експертизи 1435,00 гривень, судово-трасологічної експертизи 3824,00 гривень, судово-транспортно-товарознавчої експертиза 956,00 гривень, судово-товарознавчої експертизи 956,00 гривень).

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , 16 квітня 2023 року близько 05 години 00 хвилин, знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_10 , маючи прямий умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими для сторонніх осіб, шляхом зняття навісного замка з дверей, які ведуть до приміщення комори, розташованої у вказаному будинку, де знаходився мопед марки «Honda» модель «Dio Fit», номер рами НОМЕР_1 , вартістю 5100 гривень, який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 та яким, шляхом виштовхування з приміщення комори і житлового будинку, незаконно заволодів, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вищевказану суму і з викраденим місце події залишив.

Повторно, 24 квітня 2023 року, близько 09 години 32 хвилини, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введений воєнний стан згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022, знаходячись в приміщені магазину «Аврора», який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка», та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою власного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та він залишається непоміченим для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці магазину навушники «Bluetooth» моделі «X-DIGITAL HBS-110», вартістю 399 гривень, чим спричинив ТОВ «Вигідна покупка» матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Повторно, 24 квітня 2023 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введений воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022, знаходячись поблизу пам`ятника Князя Малу, що знаходиться в парку культури та відпочинку ім. Островського в м. Коростень, Житомирської області, маючи умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у парку одна, підбіг до неї та шляхом ривка відкрито заволодів її сумкою-рюкзаком, торгівельної марки «Fuarya», вартістю 216,67 гривень, який знаходився на правому плечі останньої, в якому знаходився шкіряний гаманець торгівельної марки «Chanel», вартістю 874,14 гривень, грошові кошти в сумі 550 гривень, тестер туалетної води торгівельної марки «D&G Anthology L'Imperatrice 3», залишковою вартістю 1013, 50 гривень та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , про знаходження якого в сумці-рюкзаку ОСОБА_8 відомо не було та умислу на викрадення якого він не мав, після чого з викраденим місце події покинув, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2654,31 гривень.

Діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими повторно, поєднаними з проникненням у інше сховище, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.

Діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому, як незаконний, визнати обтяжуючу обставину відповідно до ст.67 КК України - рецидив злочинів, та постановити новий вирок, за яким призначити покарання ОСОБА_8 :

- за ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.185 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.4 ст.186 КК України - 8 років позбавлення волі.

Покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначити на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим у виді 8 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022 та остаточно призначити покарання у виді 8 років та 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Початок строку відбуття призначеного судом покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання з мстою приведення вироку до виконання. В решті вирок суду залишити без змін. При цьому, наголошує, що при розгляді кримінального провадження судом встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022, ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ст.356 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, тобто ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового терміну, тобто, міра покарання ОСОБА_8 повинна бути призначена за правилами ч.1 ст.71 КК України. Разом з цим, при призначенні міри покарання ОСОБА_8 судом не було застосовано правила, передбачені ч.1 ст.71 КК України, оскільки стороною обвинувачення належним чином завірена копія судового рішення (вирок Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022). на підставі чого могло бути призначено остаточне покарання за вказаною нормою Закону, суду не подавалась та це не перешкоджає в подальшому вирішенню питання про застосування покарання за наявності кількох вироків в порядку ст. 537, 539 КПК України. Звертає увагу, що стороною обвинувачення під час судового розгляду провадження суду надавались відповідні письмові докази наявності цього вироку, зокрема, витяг з автоматизованої системи судових рішень від 10.11.2022 (справа 279/1777/21, провадження №1-кп/279/180/22), вимога на судимість де зазначено, що ОСОБА_12 засуджений 10.11.2022 Коростенським міськрайонним судом за ч.3 ст.185, ст.356 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, довідка Коростенського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, де зазначено, що ОСОБА_8 перебуває на обліку так, як засуджений Коростенським міськрайонним судом 10.11.2022 за ч.3 ст.185, ст.356 КК України до 4 років позбавлення з іспитовим строком 2 роки. Таким чином, при призначенні судом міри покарання ОСОБА_8 не враховано вимог ч.1 ст.71 КК України, що призвело до виключення обтяжуючої обставини рецидив злочинів, оскільки останній раніше засуджувався за ст.356 КК України. Наголошує, що ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 356 КК України, тобто за неоднорідні злочини. Разом з цим, суд в порушення вимог ст.67 КК України та судової практики не врахував ОСОБА_8 обтяжуючу обставину як рецидив злочинів, тим самим застосував закон, який не підлягає застосуванню. Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, враховуючи наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не обґрунтовано прийняв рішення про застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України. Вважає, що є неприпустимим врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, при цьому, не зважаючи на те, що під час судового розгляду не вставлено будь-яких інших обставин, що пом`якшують покарання, окрім тих, що зазначені в обвинувальному акті, суд при призначенні покарання за ч.4 ст.186 КК України, суд дійшов висновку про можливість застосування ст.69 КК України. Звертає увагу, що застосовуючи положення ст.69 КК України, суд повною мірою не врахував усіх даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має не зняту та непогашену судимість, злочини вчинив під час іспитового терміну, схильний до вчинення майнових злочинів, що підтверджується судимостями та наявністю обвинувальних актів, які перебувають на розгляді Коростенського міськрайонного суду, як і не взято до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , які відносяться до категорії тяжких.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.289, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Як вважає апеляційний суд, викладені прокурором доводи про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому закону про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, вироком Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022 (справа №279/1777/21, провадження 1-кп/2789/180/22), ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ст.356, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення, на підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України застосовано звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки (а.п.169-172 т.2).

Крім того, наявність вище зазначеного вироку відносно ОСОБА_8 підтверджено і матеріалами кримінального провадження №279/3630/23, зокрема довідкою про судимості (т.2 а.п.74-76) та довідкою Коростенського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, де зазначено, що ОСОБА_8 перебуває на обліку, як засуджений Коростенським міськрайонним судом 10.11.2022 за ч.3 ст.185, ст.356 КК України до 4 років позбавлення з іспитовим строком 2 роки (т.2 а.п.77).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про неможливість визначення покарання на підставі ст.71 КК України, оскільки відсутня належним чином завірена копія судового рішення, є помилковим та підлягає виправленню.

Разом з цим, у відповідності до норм ч.1 ст.71 КК України, в разі того, що засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому, згідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

В даному випадку, суд першої інстанції допустився помилки, фактично не застосував правило повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, таким чином неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового вироку.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, що остаточне покарання за оскаржуваним вироком ОСОБА_8 з урахуванням вироку Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022 слід визначити за правилами ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, тобто за сукупністю вироків з урахуванням призначених покарань, шляхом часткового складання цих покарань, з призначенням відповідного остаточного покарання.

Крім того, є обґрунтованими і викладені прокурором доводи про безпідставне неврахування судом у мотивувальній частині оскаржуваного вироку при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обтяжуючої обставини, передбаченої ст.67 КК України - рецидив злочинів.

Так, відповідно до норм гідно ст. 34 КК України та положень п.п.3 , 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив та їх правові наслідки» від 04.06.2010 року №7, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Як встановлено судом апеляційної інстанції в попередньому ОСОБА_8 був судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.185, ст.356 КК України, тобто за неоднорідні кримінальні правопорушення (вирок Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022).

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, тобто за вчинення нових умисних злочинів особою, яка має судимість за умисний злочин.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального Закону помилково не врахував рецидив злочинів (по відношенню із попередньою судимістю за ст.356 КК України)як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , тим самим не застосував закон, який підлягає застосуванню.

За даних обставин, апеляційним судом встановлена обтяжуюча обставина, передбачена ст.67 КК України - рецидив злочинів.

В свою чергу, санкція ч.4 ст.186 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, санкція ч.4 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. В свою чергу, санкція ч.2 ст.289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції також у повній мірі не дотримався.

На думку апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора про відсутність достатніх підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 положень ст.69 КК України при призначенні покарання за ч.4 ст.186 КК України, є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

В обґрунтування вироку при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції пославшись на наявність низки обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, що, на думку місцевого суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вважав за можливе призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті.

Крім того, суд першої інстанції при застосуванні ст.69 КК України, у вироку послався на характеризуючі дані ОСОБА_8 - повне визнання своєї вини у скоєному, його молодий вік, не перебування на спец обліках, те, що він є раніше судимий, фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його характер, ступінь тяжкості вчиненого.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що норми ч.1 ст.69 КК України, надають повноваження суду лише у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин.

Як встановлено апеляційної судом, суд першої інстанції при застосуванні ст.69 КК України, формально перерахувавши, належно не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є раніше неодноразово судимим (т.2 а.п.74-76), має негативні характеристики за місцем проживання (т.2 а.п.69), інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив під час іспитового терміну, схильний до вчинення майнових злочинів, що переконливо свідчить про системність в діях обвинуваченого.

Вище зазначене, опосередковано підтверджує явну підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 , беззаперечно - схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Вказані дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не давали суду першої інстанції підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував конкретні обставини та тяжкість вчинених (у тому числі кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України) кримінальних правопорушень, які належать до категорії тяжких, як і явну підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 , а відтак застосування до нього положень ст.69 КК України при призначенні покарання - виключається.

З огляду на наведене, вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2023 відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є тяжкими, особу винного, який є раніше судимим за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив під час іспитового терміну, встановлену схильність до вчинення ним кримінальних правопорушень та його стійке небажання стати на шлях виправлення, даних про особу обвинуваченого - негативні характеристики за місцем проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, обставину, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання - рецидив злочинів, та вважає правильним призначити ОСОБА_8 покарання у відповідних межах санкцій ч.2 ст.289, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі, без конфіскації майна. В подальшому остаточне покарання слід визначити на підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України.

В даному випадку, підстави для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України - відсутні.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2023 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.185 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.4 ст.186 КК України - 7 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду від 10.11.2022 та остаточно призначити покарання у виді 7 (сім) років 7 (сім) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :