Єдиний унікальний номер № 285/4269/21
Провадження № 1-в/0285/83/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Звягель заяву ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання по закінченні іспитового строку

УСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання по закінченні іспитового строку, мотивуючи тим, що він вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 липня 2022 року засуджений зач. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. За період іспитового строку, обов`язки покладені на нього судом виконував, за місцем проживання заяв та скарг від сусідів не надходило.

Від засудженого до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Прокурор заперечив проти задоволення заяви.

Представник органу пробації в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви засудженого.

Дослідивши матеріали справи 285/4269/21, матеріали особової справи № 75/2018 справи, вислухавши думку учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів провадження, строк відбування покарання ОСОБА_5 призначеного вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року, закінчився 26.07.2023.

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного покарання.

Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні знаходиться кримінальне провадження 000035 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 27, ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

Так, згідно зі ст. 62 Конституції України та п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Однією з загальних засад кримінального провадження, встановленою статтею 17 КПК України є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Отже, будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, тобто відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Як зазначив Конституційний Суд Українив у абзацах другому, третьому підпункту 2.3 пункту 2 розділу II мотивувальної частини Постанови від 27 червня 2016 року № KT19-№ 10/2016 - особливо важливо, щоб державні органи та їх посадові особи дотримувалися презумпції невинуватості, щоб останні утримувалися від поводження з особою як зі злочинцем доки особу не буде визнано винною у вчиненні злочину рішенням суду, що набрало законної сили, та відповідно до процедури, встановленої законом".

Конституційний принцип презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); необґрунтоване кримінальне переслідування є посяганням на гарантоване статтею 28 Конституції України право кожного на повагу до його гідності (абзаци другий - четвертий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022)

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».

Крім того, аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України»: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …, або ж обвинувачують у вчиненні злочину, … та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі «Ісмоїлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».

Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Під час судового розгляду було встановлено, що остаточного рішення у кримінальному провадженні № 000035 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 27, ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України, наразі немає, натомість триває лише досудове розслідування процесуальне керівництво якого здійснює Дніпропетровська обласна прокуратура, тобто відсутній належний вирок суду, яким було б визнано винним та засуджено ОСОБА_5 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а з огляду на вищевикладене, за відсутності обвинувального вироку суду не можна й стверджувати про те, що ОСОБА_5 скоїв вказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.07.2022, а отже не можна й констатувати, що засуджений не виконував обов`язки, покладені на нього вироком та вчинив нові кримінальні правопорушення.

При цьому, відповідно до статті 165 Кримінального виконавчого кодексу України ...після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення звільняється судом від призначеного йому покарання.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду щодо ОСОБА_5 ухвалено 26.07.2022, із цієї дати ухвалення вказаного вироку необхідно обчислювати іспитовий строк, який закінчився 26.07.2023.

Разом з тим, відповідно матеріалів провадження за час перебування на обліку засуджений ОСОБА_5 перебував на обліку в Новоград-Волинському МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, в цілому додержувався процесуальних зобов`язань, покладених на нього судом у зв`язку зі звільненням від відбування покарання за вироком від 26.07.2022 з випробуванням та виконував покладені на нього обов`язки, порушень не допускав.

Таким чином, зважаючи на зазначене вище, суд вважає, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку

Враховуючи вище викладене, керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, п.9 ч.1 ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 ,від призначеного вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.06.2022 покарання у виді 5-ти років позбавлення волі по закінчені іспитового строку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1