УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 705/2894/22

провадження № 51-3106 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 2861 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою засудженого ОСОБА_4 , вирок залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 29 травня 2022 року приблизно о 22 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», рухаючись по автомобільній дорозі сполучення «Бершадь-Умань» з боку села Юрківка в Уманському району Черкаської області в напрямку міста Умань, у порушення вимог пунктів 2.9 а, 1.5, 2.3 б), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України (Далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед виконанням маневру повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч, продовжуючи рух у вказаному напрямку, виїхав на смугу зустрічного транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом «Honda Hornet» під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті порушення ОСОБА_4 вимог пункті в 10.1 та 16.13 ПДР потерпілому ОСОБА_5 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя останнього.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , вказуючи на незаконність вироку, порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень та вважає за можливе застосування до нього положення ст. 75 КК України й звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував всі позитивні дані, що характеризують його особу, обставини, що пом`якшують покарання, стан здоров`я, перебування на утриманні малолітніх дітей, відшкодування потерпілому завданої шкоди та позицію потерпілого, який претензій майнового характеру до нього не мав.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 2861 КК України засудженим не оспорюються.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про застосування до нього положень ст. 75 КК України в редакції яка діяла на час вчинення ним кримінального правопорушення.

Однак, такі доводи засудженого колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України (в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, при застосуванні ОСОБА_4 заходу примусу, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як тяжке, конкретні обставини справи, повне визнання винуватості, зобов`язання відшкодувати завдану шкоду потерпілому, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно та має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обираючи розмір покарання, передбачений 2 ст. 2861 КК України, суд визнав у вироку обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин що обтяжують покарання та, врахувавши, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, призначив засудженому основне та додаткове покарання у мінімальних межах передбачених санкцією вказаної частини статті Закону, не знайшовши підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Не погоджуючись із вироком у частині призначеного покарання засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Вважаючи необґрунтованим рішення суду першої інстанції про неможливість застосування до нього положень ст. 75 КК України при наявності всіх пом`якшуючих покарання обставин, позитивних характеризуючих даних та відшкодування завданої шкоди потерпілому, засуджений порушував питання про зміну вироку в частині призначеного покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 дійшов висновку, що його доводи про можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України є безпідставними, а тому залишив вирок без зміни.

Мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що у вироку обґрунтовано встановлено про неможливість застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, оскільки порушення безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння унеможливлює звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, через те, що вказаною нормою Закону передбачена пряма заборона про її застосування.

Розглянувши доводи скарги засудженого, які за своїм змістом є аналогічні доводам касаційної скарги, апеляційний суд дійшов правильного висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України (в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021), а тому обґрунтовано залишив вирок без зміни.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, враховуючи, що з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження засудженому слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 березня 2023 рокущодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3