ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24617/18

Провадження № 11-кп/4820/442/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001023, внесене до ЄРДР 17.02.2017, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08 травня 2023 року , -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08 травня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 06 липня 2023 року включно.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, на підставі яких було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому з урахуванням ступеня тяжкості та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_7 , кількості епізодів злочинної діяльності, особи обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2023 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із визначенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, носити електронний засіб контролю.

Вказує, обвинувачений ОСОБА_7 фактично тримається під вартою більше 5 років, що є невиправдано тривалим строком ув`язнення особи, і не в повній мірі кореспондується з обов`язком суду безумовного дотримання принципів презумпції невинуватості та розумності строків.

Протягом зазначеного часу усі потерпілі, яким обвинувачений ОСОБА_7 нібито погрожував застосувати насильство не були допитані, а ті які допитувалися взагалі не дали свідчень про застосування або погрозу застосування насильства відносно них з боку ОСОБА_7 . Судом не були досліджені письмові та речові докази. Вказані обставини свідчать про те, що зміна ОСОБА_7 запобіжного заходу сприятиме оперативності розгляду провадження.

Ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2023 є необґрунтованою.

Клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 є шаблонними, дублюються, із зміною лише дати і не обґрунтовуються жодними доказами.

У клопотанні прокурор не навів обґрунтованих доводів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід, зокрема у виді домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

З формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він не вчиняв насильства щодо потерпілих.

Також захисник обвинуваченого зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Окрім тяжкості покарання, суд зобов`язаний враховувати і інші чинники.

Обов`язковим є доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх переліку.

Попереднє затримання не має передувати покаранню у виді позбавлення свободи, не може бути формою очікування обвинувального вироку.

З моменту обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою була досягнута рівновага між загальними інтересами суспільства та правами обвинуваченого, передбаченими ч.1 ст.5 Конвенції та ст.2 Протоколу №4 Конвенції, що втручання в його особисту свободу на той період було обґрунтованим, але зі спливом часу, зміна запобіжного заходу на домашній арешт буде адекватним і ефективним та пропорційним законній переслідуваній меті та забезпечить запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Про необхідність зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 свідчить і те, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності в складі організованої групи лише як виконавець.

Вартість майна, а саме квітів, у викраденні яких обвинувачується ОСОБА_7 не в складі організованої групи становить майже 500 грн.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має батька, який потребує догляду та піклування. Ризики, визначені ст.177 КПК України, які були враховані судом при продовженні строків тримання під вартою, зменшилися протягом п`яти років, а в певних випадках взагалі не існують.

Обвинувачений ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, наміру впливати на свідків, потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Після тривалого перебування в СІЗО в умовах ізоляції в обвинуваченого інші наміри та пріоритети.

Вказані обставини свідчать про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 4 ст.189, ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України, з яких кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.189, ч.4 ст. 190 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, обвинувачений ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

До закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовженого обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.03.2023 судове провадження завершити не є можливим.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, особливої суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, кількості епізодів злочинної діяльності, позиції потерпілих, які бояться обвинувачених, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою,

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження ізоляції обвинуваченого ОСОБА_7 від суспільства.

Продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та прийняте судом рішення, з урахуванням усіх обставин, не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази обґрунтовують підозру (обвинувачення) ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і свідчать про причетність обвинуваченого до вказаних злочинів.

З урахуванням викладеного безпідставними є твердження апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність клопотання прокурора вимогам КПК України.

Не впливають на законність ухвали суду посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою більше 5 років, що є невиправдано тривалим строком ув`язнення особи, і не в повній мірі кореспондується з обов`язком суду безумовного дотримання принципів презумпції невинуватості та розумності строків.

Тривалий розгляд кримінального провадження, з урахуванням кількості епізодів злочинної діяльності, тяжкості кримінальних правопорушень, які ставлять у вину обвинувачених, кількості обвинувачених, потерпілих, свідків, яких необхідно допитати, обсягу доказів, які необхідно дослідити, не може бути підставою для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема у виді цілодобового домашнього арешту.

Не заслуговують на увагу доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що допитані судом свідки не дали свідчень про застосування або погрозу застосування насильства відносно них з боку ОСОБА_7 , та що з формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він не вчиняв насильства щодо потерпілих, та був лише виконавцем, оскільки оцінка доказів, зокрема і показів свідків, відповідно до положень ст. 94 КПК України, питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, роль кожного з обвинувачених в організованій злочинній групі, ступінь відповідальності вирішується судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування та перешкоджання встановленню істини у справі.

Таким чином безпідставними є доводи захисника обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини, у яких наголошується що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

На думку колегії суддів у разі обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є висока ймовірність вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця проживання, батька, який потребує догляду та піклування, про що в апеляційній скарзі вказує захисник обвинуваченого, не є визначальними обставинами та такими, що б давали суду підставу для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 06 липня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: