Справа № 352/2101/22
Провадження № 1-кп/352/115/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000111 від 09.06.2022 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючого кур`єром в ресторані «Десятка», не одруженого, утриманці відсутні, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено, та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хмелівка, Богородчанського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, інваліда другої групи, працюючого ріелтором в агентстві нерухомості «Моя хата», одруженого, утриманця перестарілої матері 1938 р. народження, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_4 , умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 , легке тілесне ушкодження.

підсудний ОСОБА_5 , умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 , .легке тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення підсудні вчинили при наступних обставинах:

Внаслідок словесного конфлікту, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , який мав місце 06.05.2022 р. в АДРЕСА_2 , склались особисті неприязні відносини.

08 червня 2022 року, близько 18 год., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходились на території домоволодіння в АДРЕСА_3 , де здійснювали прибирання території. В цей час на велосипеді поблизу вказаного будинку рухався ОСОБА_6 , із яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у неприязних відносинах.

Побачивши ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на грунті неприязних відносин виник єдиний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

З метою приведення злочинного умислу до виконання, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин, тримаючи в руці дерев`яне руків`я мітли, підійшов до ОСОБА_6 та наніс ним два удари в нижню частину правого передпліччя потерпілого ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесні ушкодження.

В цей час ОСОБА_5 активно приєднався до дій свого сина ОСОБА_4 , виступивши виконавцем вказаного проступку без попередньої змови з останнім. При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , реалізуючи єдиний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, групою осіб без попередньої змови, на грунті особистих неприязних відносин, що виникли раніше, схопили руками ОСОБА_6 , повалили на землю та затягнули його на територію подвір`я, що за адресою АДРЕСА_3 . Перебуваючи на вказаному подвір`ї ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_6 лежить на землі та не в змозі чинити опір, оскільки ОСОБА_5 насильно утримував потерпілого в лежачому положенні, умисно наніс декілька ударів кулаком руки в ділянку обличчя ОСОБА_6 , спричинивши йому фізичний біль.

В результаті спільних протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно фізичний біль та спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках верхніх та нижніх кінцівок, попереку, синців в ділянках верхніх та нижніх кінцівок, які відповідно до висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні підсудні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого їм в обвинувальному акті проступку визнали повністю, в скоєному щиро розкаялися і вибачившись перед потерпілим дали суду показання, в яких повністю підтвердили обставини скоєного ними кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Вкрай негативно ставляться до скоєного. Підсудні просять суд суворо їх не карати та при призначенні покарання врахувати їхні позитивні характеризуючі дані.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнали повністю, а також те, що вони не оспорюють фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів, розуміють неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудних та дослідженням доказів, які характеризують їх особи. Обвинувачені та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню їх сукупності - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, так як вони умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченим, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових проступків, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудних обставини судом не встановлено.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудні в скоєному щиро розкаялися, активно сприяли розкриттю проступку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд приймає до уваги думку потерпілого, який наполягав на суворості призначуваного обвинуваченим покарання, а також враховує і те, що останні вкрай негативно ставляться до вчиненого; мають постійне місце проживання, за яким позитивно характеризуються; раніше не судимі; працюючи займаються суспільно-корисною працею; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебувають; обвинувачений ОСОБА_5 являється інвалідом другої групи та утриманцем перестарілої матері 1938 р. народження, тобто є особами із належним рівнем соціальної зрілості, які мають регулярний легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для їхньої подальшої протиправної поведінки.

Таким чином, беручи до уваги всі вище перелічені обставини, дані про особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд вважає, що до обвинувачених слід застосувати покарання у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для їхнього виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових проступків.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ними, з покаранням призначеним останнім.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не обирався.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 342 - 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні проступку передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні проступку передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Підстави для обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченим та потерпілому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1