Справа № 307/1422/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 , та його представника, адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/361/22, за апеляційними скаргами, які подали прокурор ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_11 , та його представник, адвокат ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із повною середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого,

виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад передбаченого частиною першою статті 122 КК України кримінального правопорушення.

Згідно з обвинувальним актом, 19.08.2020, приблизно о 03 год 00 хв, ОСОБА_6 , знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_2 , у ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_11 , який виник між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар ногою у ділянку голови ОСОБА_11 , від якого останній, не втримавшись на ногах, впав на асфальтобетонне покриття дороги, де ОСОБА_6 наніс йому ще два удари правою ногою поступальним рухом зверху-вниз у ділянку лівої ноги, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, розсіченої рани потиличної ділянки голови, закритої травми лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді переломів кісточок великогомілкової та малогомілкової кісток з вивихом стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 вказує на те, що вирок суду є незаконним, просить його скасувати. Стверджує, що місцевим судом безпідставно не враховано показання незацікавлених у конфлікті осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які фактично вказували на обставини та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Покази цих свідків суд визнав необґрунтованими, вказавши на те, що такі є неузгодженими та не послідовними. Разом з тим, суд першої інстанції взяв до уваги покази громадян ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які, на думку апелянта, прийшли до його будинку та вчинили конфлікт, відтак змовились з метою виправдати ОСОБА_6 у скоєнні кримінально-протиправних дій. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник потерпілого, адвокат ОСОБА_12 , вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що вирок підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів адвокат стверджує, що місцевий суд не взяв до уваги суперечності та розбіжності у показах свідків, які були судом допитані. Так, у вироку суд зазначив, що покази потерпілого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25 спростовуються показами інших свідків, зокрема ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які у судовому засіданні вказували на те, що ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 не спричиняв, а тілесні ушкодження заподіяли ОСОБА_20 та ОСОБА_25 . Зазначає, що судом не взято до уваги те, що покази цих свідків не узгоджуються з іншими доказами, зокрема з висновком експерта №299 від 19.08.2020, який повністю узгоджується з показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які вказували на те, що, проїжджаючи по дорозі на автомобілі, бачили як ОСОБА_6 наносив удари ногою по нозі лежачому на асфальті потерпілому ОСОБА_11 . Також місцевим судом залишено поза увагою те, що свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 давали у судовому засіданні неправдиві покази. Окрім цього, вказує на те, що у вироку суд першої інстанції зазначив, що твердження сторони обвинувачення про те, що визнання своєї вини свідком ОСОБА_20 створює алібі для обвинуваченого ОСОБА_6 , є безпідставними та нічим не підтверджується. Просить вирок скасувати, призначивши новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що вирок є незаконним і таким, що підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт стверджує, що, виправдовуючи ОСОБА_6 , суд у вироку вказав на те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , значення не мають, є неналежними доказами та спростовуються показаннями інших свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою, що місцевим судом належним чином не вмотивовано підстави з яких надані стороною обвинувачення докази, до не були взяті до уваги. Апелянт зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, і відкинув інші. Прокурор також вважає, що оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування недоведеності того, що в діянні ОСОБА_6 є склад передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та визначенням іспитового строку на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У клопотаннях про обсяг доказів, які підлягають дослідженню апеляційним судом прокурор та адвокат ОСОБА_29 просять допитати обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 , дослідити висновок експерта № 299 від 24.09.2020. В обґрунтування доводів клопотання адвокат ОСОБА_29 зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилені показання вказаних вище свідків та потерпілого.

У клопотанні про обсяг доказів, які підлягають дослідженню апеляційним судом адвокат ОСОБА_12 просить також дослідити оскаржуваний вирок та фотографію, на якій видно, що аптека в якій працює свідок ОСОБА_28 працює цілодобово.

У запереченнях на апеляційні скарги адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок є законним, а доводи, викладені у апеляційних скаргах безпідставними та необґрунтованими, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно досліджені надані стороною обвинувачення докази, тому доводи потерпілої сторони не заслуговують на увагу. Просить вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників апеляційного провадження : прокурора ОСОБА_10 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу; потерпілого ОСОБА_11 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, подані потерпілим та його представником; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційних скарги прокурора, потерпілого та його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , та його представника - адвоката ОСОБА_12 , задоволенню не підлягають.

При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Так, згідно з вимогами ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 17 КПК передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі елементи, які є важливими для правової кваліфікації діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ст. 91, 92 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, а висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдання у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, підтверджується доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом в оскаржуваному вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч доводів апеляційних скарг, суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, та відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені в судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку та зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази і відкинув інші. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду кримінального провадження сторони : сторона обвинувачення, та сторона захисту не вказували на недотримання судом першої інстанції приписів кримінального процесуального закону, які не дозволили їм реалізувати свої повноваження щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, повноваження у наданні доказів.

Як зазначено у вироку, стороною обвинувачення ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, а саме, у тому, що 19.08.2020, приблизно о 03 год 00 хв, ОСОБА_6 , знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_2 , у ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_11 , який виник між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар ногою у ділянку голови ОСОБА_11 , від якого останній, не втримавшись на ногах, впав на асфальтобетонне покриття дороги, де ОСОБА_6 наніс йому ще два удари правою ногою поступальним рухом зверху-вниз у ділянку лівої ноги, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, розсіченої рани потиличної ділянки голови, закритої травми лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді переломів кісточок великогомілкової та малогомілкової кісток з вивихом стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня.

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто дії, передбачені ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, не визнав. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції показав, що 18.08.2020 приблизно о 22-23 години разом із друзями, знаходився в с. Нересниця на АЗС «Вакос» Тячівського району. У той час йому зателефонував його друг свідок ОСОБА_31 і сказав, що потерпілий ОСОБА_11 разом зі своїми друзями, біля магазину «Корона» в с. Нересниця, побили їхніх друзів ОСОБА_32 і ОСОБА_33 . У зв`язку з цим ОСОБА_6 та його друзі вирішили поїхати до магазину «Корона» і з`ясувати причини побиття ОСОБА_32 та ОСОБА_34 . Під`їхавши до магазину «Корона», залишили автомобілі і направились до будинку потерпілого ОСОБА_35 . Всього їх було приблизно 10 чоловік, а саме були свідки ОСОБА_36 , ОСОБА_31 , ОСОБА_37 і ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 . Підїхавши до будинку він ( ОСОБА_42 ) стояв на вулиці. Знаходячись на вулиці побачив як із дворогосподарства потерпілого вибігли: потерпілий ОСОБА_11 , його брат, а також свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_43 . Під час знаходження на вулиці ОСОБА_42 почув, що хтось із його друзів, можливо ОСОБА_20 , запитав в осіб, які вибігли із дворогосподарства причини побиття дітей. У відповідь потерпілий ОСОБА_11 , який був у нетверезому стані, почав їм грубити та вдарив свідка ОСОБА_20 , після чого ОСОБА_20 , у відповідь наніс потерпілому удар по обличчю. Отримавши удар потерпілий ОСОБА_11 упав на землю, і до останнього підбіг свідок ОСОБА_25 та наніс потерпілому удар ногою по голові. У цей момент на вулицю вийшла мати потерпілого і тому вони всі розійшлися, покинувши місце події. До моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , повз них проїжджав службовий поліцейський автомобіль, а біля них був припаркований автомобіль марки «БМВ», який належить свідку ОСОБА_44 , інших транспортних засобів поблизу місця події не було. У подальшому під час з`ясування обставин події було встановлено, що свідок ОСОБА_25 не впізнав свого друга - потерпілого ОСОБА_11 , і наніс йому удар ногою по голові, від якого останній став непритомним. ОСОБА_6 також ствердив, що тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 не наносив, конфлікт проходив на проїжджій частині дороги і тривав 3-5 хвилин, що знайомий із особами на прізвище ОСОБА_45 і ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 під час дачі пояснень підтримав показання, надані ним у суді першої інстанції.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і це знайшло своє відображення у вироку суду, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, сторона обвинувачення послалася на показання потерпілого та свідків, а також письмові та речові докази у справі.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , наданих у суді першої інстанції, та підтриманих під час апеляційного розгляду, ввечері 18.08.2020, потерпілий разом зі своїм братом та друзями - свідками ОСОБА_43 та ОСОБА_47 , сиділи у нього на подвір`ї, позаду будинку. Знаходячись на подвір`ї побачив, що хтось світить ліхтариками від мобільного телефону на подвіря. У зв`язку з цим потерпілий разом із братом підійшли до огорожі, де побачили двох хлопців, які побачивши їх, втекли на вулицю. Після цього потерпілий вийшов на вулицю за невідомими хлопцями. Вийшовши на вулицю потерпілий побачив приблизно десяток інших хлопців і почав з`ясовувати причини приходу незнайомих осіб до будинку. Одразу ж між потерпілим та ОСОБА_6 розпочалася сварка, під час якої останній почав його штовхати і наніс йому удар в обличчя, від якого він впав на землю та втратив свідомість. Із показань потерпілого також вбачається, що потерпілий не пам`ятає хто саме наніс йому лежачому на землі удар по голові. До свідомості прийшов знаходячись у будинку. Із показань потерпілого також вбачається, що на місці події потерпілий не бачив свідка ОСОБА_20 , що на місці події був його брат, який стояв від нього на відстані 4-5 метрів. У момент бійки на місці пригоди бачив на дорозі автомобіль, марку якого не пам`ятає. Потерпілий також показав, що того дня, вживав спиртне, а саме випив одне алкогольне пиво. Наступного після події дня, потрапив у лікарню, а також написав заяву у поліцію.

Із показань свідка ОСОБА_22 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок ОСОБА_48 є двоюрідним братом ОСОБА_6 . У середині серпня 2020 року до свідка та його друга свідка ОСОБА_49 в с. Нересниця пристали свідки ОСОБА_47 та ОСОБА_43 , просили підвезти їх на мотоциклі. У зв`язку з тим, що свідки відмовили останнім, ОСОБА_47 та ОСОБА_43 почали ображати свідка нецензурними словами, та побили. Під час конфлікту зі свідком ОСОБА_50 та ОСОБА_51 також були потерпілий та його брат, - всі були в нетверезому стані. Після побиття свідок під`їхав до магазину «Корона», де був свідок ОСОБА_52 , який зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 та повідомив про побиття. Після того, як до нього приїхав ОСОБА_6 із своїми друзями, вони всі разом пішли до дворогосподарства потерпілого, так як їм було відомо, що саме туди направились ОСОБА_47 та ОСОБА_43 . Після того як підійшли до дворогосподарства, з подвір`я на вулицю вийшов і одразу ж направився до свідка ОСОБА_53 потерпілий, який схопив свідка за майку. У відповідь свідок ОСОБА_54 вдарив потерпілого рукою в область обличчя, від отриманого удару потерпілий впав на землю. У цей момент до лежачого на землі потерпілого підбіг свідок ОСОБА_25 і ногою вдарив потерпілого в область голови, у зв`язку з чим потерпілий втратив свідомість. Через деякий час було з`ясовано, що свідок ОСОБА_25 не впізнав потерпілого, а тому наніс йому удар ногою. Із показань свідка ОСОБА_22 також вбачається, що подія мала місце на вулиці і тривала приблизно до 10 хвилин, що свідок знає осіб на прізвище ОСОБА_45 і ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілі не бачив.

Із показань свідка ОСОБА_17 , наданих у суді першої інстанції вбачається, що ввечері 18 серпня 2020 року, свідок ОСОБА_55 їхав із центру с. Нересниця і зупинився біля магазину «Корона», де зустрів ОСОБА_32 і ОСОБА_33 , які йому сказали, що їх побив свідок ОСОБА_25 разом зі своїми друзями. Після цього свідок одразу ж зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 та попросив його приїхати, і з`ясувати причини побиття ОСОБА_32 і ОСОБА_33 та осіб, які це зробили. Після того як під`їхав обвинувачений ОСОБА_6 свідок ОСОБА_55 разом із своїми друзями, їх стало приблизно до 10 чоловік, направились до будинку потерпілого, оскільки їм повідомили, що особи, які скривдили ОСОБА_32 та ОСОБА_33 знаходяться у потерпілого ОСОБА_11 . Підійшовши до дворогосподарства потерпілого ОСОБА_11 , останній разом зі своїм братом вийшли на вулицю та на підвищених тонах запитали, що від них хотять. Свідок ОСОБА_54 запитав в останніх причини побиття дітей. Після цього потерпілий ОСОБА_11 одразу ж схопив свідка ОСОБА_20 за майку, а у відповідь останній ударив його рукою в обличчя. Від отриманого удару потерпілий упав на землю. У той момент до потерпілого ОСОБА_11 підбіг його друг - свідок ОСОБА_25 , і наніс йому ногою удар по голові. Після цього, прийшла мати потерпілого і тому вони розійшлись, покинувши місце події. Свідок ОСОБА_55 також показав, що знайомий із особами на прізвище ОСОБА_45 і ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив

Із показань свідка ОСОБА_56 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що ввечері 18 серпня 2020 року, свідок ОСОБА_57 разом зі своїми друзями знаходились у с. Нересниця на АЗС «Вакос», і у той час свідок ОСОБА_58 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 і повідомив, що побили хлопців - ОСОБА_32 і ОСОБА_33 . Під час розмови по телефону їм також повідомили, що це зробив ОСОБА_25 зі своїми друзями і вони знаходяться у потерпілого ОСОБА_11 . Для з`ясування причин побиття їхніх друзів, направились до будинку потерпілого ОСОБА_11 . Після того як підійшли до дворогосподарства потерпілого, останній вийшов на вулицю разом із братом, та свідками ОСОБА_50 та ОСОБА_59 . Під час з`ясування стосунків спілкувались на підвищених тонах, а потім потерпілий ОСОБА_60 підбіг до свідка ОСОБА_53 і взяв його за майку. У відповідь на вчинене, свідок ОСОБА_54 ударив ОСОБА_11 долонею в обличчя. Від удару потерпілий упав на землю і до лежачого на землі ОСОБА_8 підбіг свідок ОСОБА_47 і наніс потерпілому ногою удар по голові. Із показань свідка ОСОБА_61 також вбачається, що того вечора ні свідок, ні його друзі не вживали спиртні напої, що подія тривала приблизно 10 хвилин. Свідок ОСОБА_61 також показав, що знає осіб на прізвище ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив, що під час події обвинувачений ОСОБА_6 стояв біля нього і не наносив жодних ударів потерпілому.

Із показань свідка ОСОБА_19 , наданих під час судового розгляду у суді першої інстанції, вбачається, що ввечері в серпні 2020 року, свідок разом зі своїми друзями знаходились на АЗС «Вакос» у с. Нересниця. У той час, свідок ОСОБА_58 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 і повідомив, що хтось побив його брата. Під час розмови дізналися, що це зробив ОСОБА_25 разом зі своїми друзями і вони знаходяться у ОСОБА_11 . Одразу ж вирішили направитись до потерпілого і з`ясувати причини побиття. По дорозі свідок поїхав на належному йому автомобілі, який припаркував за п`ять метрів від будинку потерпілого. Після того як свідок ОСОБА_62 разом із ОСОБА_63 та іншими особами підійшли до подвір`я дворогосподарства потерпілого із подвір`я на вулицю вийшло четверо чоловік, хто саме вийшов, свідок не впізнавав, у тому числі свідок не впізнав особу, якій свідок ОСОБА_54 наніс удар. Окрім того, свідок ОСОБА_62 показав, що ОСОБА_6 не наносив тілесних ушкоджень жодній особі, що знає осіб ОСОБА_64 і ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив, що того вечора ні свідок, ні його друзі не вживали спиртні напої, а всі особи, що вийшли з двору потерпілого, були в нетверезому стані, що конфлікт відбувався на проїжджій частині дороги.

Із показань свідка ОСОБА_20 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що в серпні 2020 року, він разом зі своїми друзями знаходилися на АЗС «Вакос» у с. Нересниця. У той час, свідок ОСОБА_58 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 і повідомив, що хтось побив його брата. Під час розмови вирішили поїхати до магазину «Корона», де знаходився ОСОБА_65 . Під`їхавши до свідка ОСОБА_66 довідались, що особи, які скривдили ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , знаходяться за місцем проживання потерпілого ОСОБА_11 . Вирішили направитись за місцем проживання потерпілого для з`ясування причини побиття дітей. Підійшовши до будинку зупинились. Під час їх знаходження на вулиці, свідок побачив як із подвір`я дворогосподарства ОСОБА_11 вибіг брат потерпілого, свідки ОСОБА_67 , ОСОБА_68 та сам потерпілий. Під час розмови свідок почав з`ясовувати причини побиття дітей. У зв`язку з цим між ними виникла сварка. Під час сварки потерпілий ОСОБА_11 схопив його за майку, а він у свою чергу, захищаючись, вдарив долонею руки по обличчю потерпілого. У зв`язку з отриманим ударом ОСОБА_11 впав на землю. У цей час, до лежачого на землі ОСОБА_8 підбіг свідок ОСОБА_25 і, не впізнавши свого друга ОСОБА_11 , наніс останньому ногою удар по голові, від якого потерпілий знепритомнів, а свідок ОСОБА_25 почав розгублено кричати: «Вставай, вставай». Свідок ОСОБА_69 також показав, що інших ударів потерпілому ОСОБА_11 , у тому числі в область ноги або стопи, не наносив. Свідок ОСОБА_20 також показав, що ОСОБА_6 жодних ударів потерпілому ОСОБА_11 не наносив, що знає осіб на прізвище ОСОБА_15 та ОСОБА_70 , однак на місці ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив. Після цієї події, через декілька днів, до нього підійшов свідок ОСОБА_15 та просив не давати покази органу досудового розслідування про те, що саме він (свідок) долонею руки наніс удар по обличчю потерпілого. Тому на досудовому розслідуванні він говорив, що не наносив тілесних ушкоджень потерпілому. Крім цього, свідок ОСОБА_15 повідомив йому, що знайде інших людей, які зможуть підтвердити, що були присутні під час події із потерпілим ОСОБА_11 , та будуть стверджувати так, як йому потрібно. Під час цієї розмови із свідком ОСОБА_15 також був присутній потерпілий, а зміст розмови між ними свідок записав на диктофон. Пізніше дізнався, що у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 звинуватили ОСОБА_6 .

Із показань свідка ОСОБА_26 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що в серпні 2020 року, свідок ОСОБА_21 разом зі своїми друзями ОСОБА_71 , ОСОБА_72 та ОСОБА_73 знаходились на АЗС «Вакос» в с. Нересниця. У той час, хтось зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 і повідомив, що ОСОБА_74 і ОСОБА_75 побив свідок ОСОБА_25 разом зі своїми друзями, і останні знаходяться у будинку потерпілого ОСОБА_11 . Одразу ж вирішили направитись до будинку потерпілого і з`ясувати причини побиття дітей. Підійшовши до дворогоспоадрства потерпілого, зупинились на вулиці. Під час знаходження їх на вулиці із подвір`я дворогосподарства вибіг потерпілий ОСОБА_11 та його брат, які почали агресивно поводись, кричати. Під час сварки побачив як свідок ОСОБА_54 наніс рукою удар по обличчю потерпілого ОСОБА_11 , від якого останній впав на землю. До лежачого на землі потерпілого підбіг свідок ОСОБА_25 і ногою наніс йому удар по голові. Свідок ОСОБА_76 , побачивши, що вдарив свого друга, почав кричати: « ОСОБА_77 , вставай, вставай». Свідок ОСОБА_21 також показав, що ОСОБА_6 у цей час стояв біля нього і жодних ударів потерпілому ОСОБА_11 не наносив, що конфлікт закінчився після того, як якась жінка вийшла із дворогосподарства потерпілого. Із показань свідка ОСОБА_21 також вбачається, що у момент події біля них проїжджав автомобіль поліції, інші автомобілі не проїжджали, що знає осіб на прізвище ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив.

Із показань свідка ОСОБА_24 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок ОСОБА_78 є знайомим обвинуваченого. В середині серпня 2020 року, свідок разом зі своїми друзями знаходилися на АЗС «Вакос» в с. Нересниця. У той час хтось зателефонував обвинуваченому ОСОБА_6 і повідомив, що потерпілий ОСОБА_11 побив дітей ОСОБА_74 і ОСОБА_75 . Після цього вони на автомобілі поїхали до магазину «Корона», що с. Нересниця, звідки направились до будинку потерпілого. Під час зннаходження їх на вулиці потерпілий і його брат вийшли на вулицю, а за ними вийшли свідки ОСОБА_43 та ОСОБА_47 . Потерпілий підійшов до свідка ОСОБА_53 і схопив його за майку, і в той момент ОСОБА_54 наніс потерпілому один удар рукою в обличчя. Від отриманого удару потерпілий впав на землю, і до лежачого на землі потерпілого підбіг свідок ОСОБА_25 та ногою наніс удар голові. Свідок ОСОБА_78 також вказував на те, що до початку події повз них проїжджав автомобіль працівників поліції, більше автомобілів не проїжджало, що знає осіб на прізвище ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілів не бачив. Крім цього свідок ОСОБА_24 ствердив, що ОСОБА_42 не наносив потерпілому тілесних ушкоджень.

Із показань свідка ОСОБА_23 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що в середині серпня 2020 року приблизно о 23-24 години, свідок ОСОБА_79 разом зі своїми друзями знаходилися в с. Нересниця на АЗС «Вакос». Під час знаходження на АЗС обвинуваченому зателефонували і повідомили, що побили його брата. У зв`язку з цим вони поїхали до магазину «Корона», що в с. Нересниця, де дізналися, що свідки ОСОБА_43 і ОСОБА_47 побили ОСОБА_74 та ОСОБА_75 , і знаходяться в будинку потерпілого ОСОБА_11 . Після того як вони підійшли до будинку, на вулицю із дворогосподарства вийшов брат потерпілого і сам потерпілий. Вийшовши на вулицю потерпілий підійшов до свідка ОСОБА_53 і схопив його за майку, а останній, у свою чергу, наніс йому один удар рукою в обличчя. Від отриманого удару потерпілий впав на землю, і в той момент із дворогосподарства на вулицю вийшов свідок ОСОБА_25 та ногою вдарив ОСОБА_11 по голові, не впізнавши останнього. Свідок ОСОБА_23 також показав, що ОСОБА_6 у цей час стояв з іншої сторони, на відстані три метри до потерпілого і жодних ударів потерпілому ОСОБА_11 не наносив, що на місці події було все видно, так як світило світло, і він бачив, що стояв один автомобіль працівників поліції. Із показань свідка ОСОБА_23 також вбачається, що подія мала місце на вулиці і тривала приблизно до 10 хвилин, що свідок знає осіб на прізвище ОСОБА_45 і ОСОБА_46 , однак на місці події ні їх, ні їхніх автомобілі не бачив.

Із показань свідка ОСОБА_25 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок ОСОБА_76 є кумом потерпілого ОСОБА_11 . У серпні 2020 року приблизно о 24 годині, свідок ОСОБА_76 разом зі свідком ОСОБА_51 , потерпілим та його братом знаходились у потерпілого ОСОБА_11 вдома. Знаходячись на подвір`ї побачили, що хтось у дворі світить ліхтариками. Потерпілий разом зі своїм братом пішли подивитися, хто це ходить по двору. Знаходячись на подвір`ї десь через 15-20 хвилин свідок почув крики. Вийшовши на вулицю, побачив, що потерпілий ОСОБА_11 лежить на землі. Після цього вони занесли потерпілого на подвір`я і викликали машину швидкої медичної допомоги. Свідок ОСОБА_76 також показав, що не бачив обставини, за яких наносили потерпілому тілесні ушкодження, що особисто свідок не наносив потерпілому тілесні ушкодження.

Із показань свідка ОСОБА_13 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що точної дати свідок не пам`ятає, коли це було, свідок їхала о 24 годині ночі в автомобілі разом зі свідком ОСОБА_16 та ще одним чоловіком, прізвище якого не знає. За кермом автомобіля був свідок ОСОБА_16 . Їхали по дорозі у напрямку м. Хуст. Дорога була добре освітлена і проїжджаючи один із населених пунктів, свідок бачила як один чоловік високого зросту, худий, бив іншого. Конкретно про обставини бійки та між ким мала місце бійка свідок пояснити не змогла.

Із показань свідка ОСОБА_14 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що показання свідка є аналогічними до показань свідка ОСОБА_13 .

Із показань свідка ОСОБА_15 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що точної дати свідок не пам`ятає, коли це було, однак пам`ятає, що приблизно о 1 -й годині ночі, свідок знаходився біля будинку свідка ОСОБА_16 , і останній на власному автомобілі відвозив його додому. З ними були ще двоє осіб, чоловік та жінка, яких він не знає. Рухаючись по вул. Шевченка в с. Нересниця свідок побачив скупчення людей, а під`їхавши ближче, побачив, що потерпілий ОСОБА_11 лежить на землі обличчям повернутий вверх, а обвинувачений ОСОБА_6 наносить йому удари ногами по ногах. Подія відбувалася біля воріт дворогосподарства потерпілого, на дорозі, а саме між узбіччям і серединою вулиці. Побачивши бійку, не зупинялись. Свідок ОСОБА_16 привіз його додому, а сам разом із жінкою та чоловіком, які сиділи у автомобілі, поїхали. Свідок ОСОБА_80 також ствердив, що не наговорював свідка ОСОБА_20 проти ОСОБА_6 , одночасно не заперечив факту того, що відвозив свідка ОСОБА_20 у прокуратуру.

Із показань свідка ОСОБА_16 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що точної дати свідок не пам`ятає, коли це було, свідок на належному йому автомобілі відвозив свідка ОСОБА_15 додому. По дорозі їхали від його будинку в напрямку с. Вільхівці, і з ним також були брат та сестра ОСОБА_81 та ОСОБА_82 . Рухаючись з вулиці Підгора на вулицю Шевченка в с. Нересниця, на дорозі, свідок бачив як ОСОБА_6 бив потерпілого ОСОБА_11 . Подія мала місце приблизно о 2 годині ночі. Йому добре було видно, так як подія була з лівого боку від нього, у нього було вікно відкрите на автомобілі, і під`їжджаючи ближче, за один-два метри, він бачив, що потерпілий лежав обличчям повернутий вверх, під головою була кров, а обвинувачений наносив йому удари ногами по ногах. Інших людей, що були на місці пригоди не впізнавав. Із показань свідка ОСОБА_16 також вбачається, що свідка ОСОБА_83 він знає, однак на місці події не бачив.

Із показань свідка ОСОБА_27 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що у свідка в сусідах проживає свідок ОСОБА_16 і паркує свій автомобіль прямо у нього під вікнами. Того вечора, коли відбулася ця подія, свідок ОСОБА_70 нікуди не виїжджав. Якщо б ОСОБА_84 виїжджав із дому увечері з 18 на 19 серпня 2020 року на автомобілі, то він би почув, так як його автомобіль старий і має не справну вихлопну, яку дуже чути.

Із показань свідка ОСОБА_28 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок ОСОБА_15 є чоловіком свідка ОСОБА_28 , вдень працює, а вночі знаходиться вдома. Якщо вночі кудись виїжджає, то лише разом зі свідком. Свідок ОСОБА_28 також ствердила, що разом із чоловіком проживає 8 років і чоловік жодної ночі нікуди не відлучався, і в ту ніч, тобто з 18 на 19 серпня 2020 року також нікуди не відлучався. Разом з цим, не заперечила факту того, що працює в аптеці, власником якої є тітка обвинуваченого ОСОБА_6 .

Із показань свідка ОСОБА_30 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок ОСОБА_30 є тіткою обвинуваченого і знає свідка ОСОБА_28 , остання працює в належній їй аптеці, а також знає її чоловіка ОСОБА_15 . У п`ятницю вечором, після події, яка сталася з потерпілим ОСОБА_11 , між нею та подружжям ОСОБА_45 відбулась розмова, з приводу того, чи бачив свідок ОСОБА_15 як її племінник ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , на що ОСОБА_15 їй відповів, що на місці події не був і нічого не бачив, покази давав із листка, що саме було на листку було написано, їй не повідомив. Свідок ОСОБА_30 також ствердила, що не просила їх йти до суду і свідчити на користь її племінника.

Із висновку експерта № 299 від 24.09.2020, убачається, що у громадянина ОСОБА_11 , 1983 р. н., в процесі експертизи було виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку; розсічена рана потиличної ділянки голови; закрита травма лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді переломів кісточок великогомілкової та малогомілкової кісток з вивихом стопи. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку виникла в результаті однієї або більше локальних дій за механізмом удару ділянку голови, твердим тупим предметом індивідуальні особливості контактної поверхні якого в тілесному ушкодженні не відобразились. Згідно Наказу № 6 МОЗ України п. п. 2.3.3 від 17.01.1995 вказане тілесне ушкодження відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня. Розсічена рана потиличної ділянки голови виникла в результаті однієї або більше локальних дій за механізмом удару в потиличну ділянку голови, твердим тупим предметом з обмеженою контактною поверхнею, що має ребро, довжина якого перевищує 9 см. Інші індивідуальні особливості контактної поверхні предмету в тілесному ушкодженні не відобразились. Згідно Наказу № 6 МОЗ України п. п. 2.3.3 від 17.01.1995 вказане тілесне ушкодження відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня. Закрита травма лівого гомілково-ступневого суглобу виникла в результаті однієї або більше дій предметом індивідуальні особливості контактної поверхні якого в тілесному ушкодженні не відобразилась. Для визначення механізму дії недостатньо клінічних та морфологічних даних. Згідно Наказу № 6 МОЗ України п. п. 2.2.2 від 17.01.1995 вказане тілесне ушкодження відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Давність виникнення даних тілесних ушкоджень відповідає заявленій даті 19.08.2020 (т. 1, а. к. п. 143-146).

Експерт ОСОБА_85 у суді першої інстанції підтримав наданий ним висновок та пояснив, що чим саме було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, він сказати не може. Чи могли бути тілесні ушкодження спричинені при падінні, чи ні, також ствердити не може. Зазначає, що механізмів заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому є багато.

З дослідженого судом першої інстанції запису, який міститься на диску DVD-R, наданого свідком ОСОБА_20 , убачається, що одна особа, зображення якої не видно, намовляє іншу особу, зображення якої також не видно, не давати правдиві покази.

З дослідженого судом першої інстанції запису, який міститься на диску DVD-R, наданого представником потерпілого ОСОБА_86 - адвокатом ОСОБА_12 , убачається, що о 02 год 29 хв серпня 2020 року (дату не видно) біля магазину або кафе стоять два хлопці з мотоциклом та до них на автомобілях та мотоциклах з`їжджаються інші хлопці, залишають транспортні засоби і кудись ідуть. О 02 год 35 хв серпня 2020 року (дату не видно) повз цього магазину або кафе та залишених транспортних засобів проїжджає автомобіль поліції. О 02 год 38 хв (дату не видно) до цього магазину або кафе знову повертаються хлопці, забирають транспортні засоби та роз`їжджаються.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги те, що відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як свідчать дані журналів та аудіофіксації судового засідання в суді першої інстанції і зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, всебічно й повно дослідив усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку; вжив усіх можливих передбачених процесуальним законом заходів до їх встановлення; в повному обсязі перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, яким дав належну оцінку в їх сукупності та у взаємозв`язку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий та детальний аналіз доказів, які досліджені в судовому засіданні, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

Так, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , визнавши їх такими, що не мають значення у даному кримінальному провадженні, оскільки такі не узгоджуються між собою та спростовуються показами інших свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано встановив і взяв до уваги те, що ОСОБА_13 у судому засіданні показала, що їхала в автомобілі, де були свідок ОСОБА_87 та ще один чоловік, при цьому не вказала, що в автомобілі був її брат ОСОБА_14 ; також ОСОБА_13 на відміну від ОСОБА_14 вказала інший напрямок їх руху, зокрема вказала, що рухались у сторону м. Хуст, у той час як свідок ОСОБА_14 вказував на те, що вони рухались у напрямку с. Новоселиця, тобто у протилежну сторону; свідок ОСОБА_13 вказала, що автомобілем керував ОСОБА_88 , а відповідно до показів ОСОБА_14 , автомобілем керував невідомий йому чоловік; свідок ОСОБА_14 у своїх показах вказував на те, що бачив дану подію і така мала місце в с. Вільхівці, що не відповідає місцю вчинення кримінального правопорушення, зазначеному в обвинуваченні. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано визнав покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 недостовірними.

Із цих підстав, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недостовірність показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , оскільки ці свідки вказували на те, що в ту ніч, з 18 на 19 серпня 2020 року, з ними у автомобілі їхали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а покази останніх не узгоджуються між собою і є недостовірними. При оцінці показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що їх недостовірність підтверджується показами свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_30 та ОСОБА_28 , які в судовому засіданні показали, що як ОСОБА_16 , так і ОСОБА_15 у ту ніч, тобто з 18 на 19 серпня 2020 року, нікуди не відлучалися, а знаходились вдома. При оцінці зібраних у кримінальному провадженні доказів : показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з метою перевірки достовірності показань цих свідків орган досудового розслідування мав можливості перевірити ці показання шляхом проведення слідчих експериментів.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що покази як потерпілого ОСОБА_11 , так і свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_25 спростовуються показами інших свідків, зокрема: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які в судовому засіданні показали, що обвинувачений ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 не спричиняв, а це зробили свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , а саме під час події потерпілий підійшов до свідка ОСОБА_20 і схопив його за майку, на що останній, у свою чергу, наніс йому один удар рукою в обличчя, від чого потерпілий впав на землю, і в той час на вулицю вийшов свідок ОСОБА_25 та ногою ударив ОСОБА_11 по голові, не впізнавши останнього.

При цьому, показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 апеляційний суд також вважає послідовними, такими, що узгоджуються між собою, а тому визнає їх належними та допустимими доказами.

Погоджуючись із вищевказаними висновками суду першої інстанції, апеляційний суд бере до уваги і те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б із достовірністю свідчили про наявність у цих свідків підстав для обмови чи виправдання будь-кого з осіб, які були присутні на місці події, зокрема свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , чи ОСОБА_6 відповідно.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження сторони обвинувачення про те, що визнання свої вини свідком ОСОБА_20 у даному кримінальному правопорушенні - це створення алібі для обвинуваченого ОСОБА_6 , визнавши його безпідставним та непідтвердженим жодним доказам, із чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що хтось із вищезазначених свідків притягнутий чи притягується до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, а також про те, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносились відомості про вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з дачею завідомо неправдивих показань будь-ким зі свідків у цьому кримінальному провадженні.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_11 про те, що місцевим судом безпідставно не враховано показання незацікавлених у конфлікті осіб - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які фактично вказували на обставини та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, натомість взято до уваги покази громадян ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які прийшли до будинку потерпілого та вчинили конфлікт, відтак змовились з метою виправдати ОСОБА_6 , - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наведеним вище, і у свою чергу не впливають на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, із якими погоджується і апеляційний суд.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що визнаючи неправдивими покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , суд першої інстанції вірно встановив наявність суттєвих розбіжностей у їхніх показаннях, зокрема щодо кількості присутніх осіб в автомобілі та напрямку руху автомобіля, а також населеного пункту, в якому мала місце подія, і у свою чергу дійшов обґрунтованого висновку про те, що покази цих свідків не узгоджуються між собою, про що також свідчать і покази свідка ОСОБА_15 , який спростував обставини залишення тієї ночі місця проживання свідком ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_28 , яка є дружиною свідка ОСОБА_15 і показала, що її чоловік протягом восьми років, у нічний час доби, без свідка нікуди не відлучався, у тому числі і тієї ночі.

Із цих підстав, апеляційний суд визнає безпідставними та непідтвердженими і не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не узгоджуються з іншими доказами, зокрема з висновком експерта №299 від 19.08.2020, який повністю узгоджується з показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які вказали, що проїжджаючи на автомобілі побачили як ОСОБА_6 наносив удари ногою по нозі лежачому на асфальті потерпілому ОСОБА_11 . Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає слушними доводи заперечення сторони захисту, зокрема про те, що встановлені висновком експерта тілесні ушкодження ОСОБА_11 , як пояснив експерт ОСОБА_85 під час судового розгляду, могли бути спричинені за різних механізмів заподіяння (як у вертикальному, так і у горизонтальному положенні, при падінні за умови попередньої фіксації ноги), жоден з яких за недостатності клінічних і морфологічних даних, експерт не зміг підтвердити чи спростувати, а тому не виключена можливість отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у результаті дій свідка ОСОБА_89 . При цьому колегія суддів також вважає, що у висновку судово-медичної експертизи не міститься будь-яких даних про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 наносив ОСОБА_6 , а не будь-яка інші особа, що обов`язок доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 давали у судовому засіданні неправдиві покази, не знаходять свого підтвердження, а посилання на те, що суд першої інстанції зазначив, що твердження сторони обвинувачення про те, що визнання своєї вини свідком ОСОБА_20 створює алібі для обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставними та нічим не підтверджується, - жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що як під час досудового розслідування у поясненнях від 15.12.2020 та 24.02.2021, так і під час судового розгляду, будучи допитаним у якості свідка, ОСОБА_20 визнавав обставини за яких наніс потерпілому тілесні ушкодження.

Разом із тим, заслуговують на увагу і доводи заперечення сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_11 надавав покази, відповідно до яких, у ході словесної перепалки, він відчув удар по голові ззаду та йому почало паморочитись у голові, після чого він упав на землю та втратив свідомість, і не бачив особу, яка завдала йому удар, а під час судового розгляду почав вказувати на те, що саме ОСОБА_6 наніс йому удар в обличчя, і при цьому, свідки обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час досудового розслідування стверджували, що їхали на автомобілі вдвох, відповідно на передньому та пасажирському сидінні та за кермом, а під час судового розгляду вже вказували на присутність в автомобілі також і свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що в чергу додатково свідчить про очевидну недостовірність показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Крім того, обґрунтованими є і доводи сторони захисту про те, що наявність несуттєвих розбіжностей у показах свідка ОСОБА_26 щодо наявності чи відсутності певних осіб на АЗС «Вакос» у момент, який передував події, за умов очевидної недостовірності показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо обставин самої події, не впливає на висновок суду про невинуватість ОСОБА_6 та правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевим судом не мотивовано належним чином, через які причини докази, надані стороною обвинувачення, до уваги не взяті, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються змістом вироку та наведеними вище судженнями, у зв`язку з чим, як безпідставні, необґрунтовані та непідтверджені, а навпаки спростовані змістом вироку, відхиляються і доводи апеляційної скарги про те, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, і відкинув інші.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг та погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд вважає встановленими та доведеними такі обставини події.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 приїхали до будинку потерпілого ОСОБА_11 з метою з`ясування причин побиття свідками ОСОБА_90 та ОСОБА_91 , напередодні, свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_92 . У момент, коли вони стояли на вулиці, з двору вибігли потерпілий ОСОБА_11 , його брат, свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_93 . При цьому, потерпілий ОСОБА_11 , який перебував у нетверезому стані, почав їм грубити та схопив свідка ОСОБА_83 за одяг, а останній у відповідь ударив потерпілого в обличчя, від чого ОСОБА_11 упав на землю, після чого, до нього підбіг свідок ОСОБА_76 та наніс один удар ногою по голові, і на цьому конфлікт припинився. При цьому, кожен із вищезгаданих свідків ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ) підтвердили, що під час події обвинувачений ОСОБА_6 не наносив потерпілому ОСОБА_11 жодних ударів, конфлікт відбувався на проїзній частині дороги, і в той час, ні ОСОБА_94 , ні ОСОБА_95 чи їхніх транспортних засобів поблизу місця події не було. Разом із тим, свідок ОСОБА_20 визнав обставини, за яких саме він наніс потерпілому ОСОБА_11 удар в область обличчя, від якого останній упав, а також зазначив, що під час досудового розслідування ОСОБА_80 переконував його говорити неправду, зокрема не зізнаватися слідчому та прокурору в тому, що саме він спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, на підтвердження чого свідок ОСОБА_20 надав аудіо записи розмов, які відбувалися в автомобілі ОСОБА_94 , між ОСОБА_20 та ОСОБА_96 у присутності потерпілого ОСОБА_11 .

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування недоведеності того, що в діянні ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними та необґрунтованими.

Клопотання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 про дослідження вироку Тячівського районного суду від 15.04.2022 та долученої до апеляційної скарги фотографії, на якій зображено приміщення «Аптека», апеляційний суд визнає безпідставним і відхиляє, оскільки вказані докази не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, і при цьому, апелянт не вказує, які саме обставини можуть бути підтверджені шляхом дослідження цих доказів. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що клопотання про дослідження таких доказів у суді першої інстанції потерпілою стороною не заявлялось.

Клопотання прокурора про допит обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 також не підлягає задоволенню, оскільки в його обґрунтування прокурор не вказує на те, які саме відомості чи обставини, ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, можуть бути встановлені шляхом повторного допиту цих свідків. Також прокурор не посилається на будь-які порушення, допущені судом першої інстанції при допиті цих свідків, і таких порушень апеляційним судом не встановлено. Тому, клопотання прокурора у цій частині апеляційний суд визнає безпідставним і відмовляє в його задоволенні. При цьому апеляційний суд зазначає, що під час розгляду справи апеляційним судом сторонам обвинувачення - прокурору, потерпілому та його представнику надавалась можливість зясовувати обставини події, що мала місце і тому числі доводи неправдивість показань, які обвинувачений ОСОБА_6 давав під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і клопотання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 про допит вищевказаних свідків.

При оцінці зібраних у кримінальному провадженні доказів колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що органом досудового розслідування не встановлено і допитано як свідка у кримінальному провадженні брата потерпілого ОСОБА_11 , хоча слідчий мав таку можливість, як мав і можливість встановити та допитати інших осіб, які б могли бути очевидцями події, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого частиною першою статті 122 КК України кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні вичерпані.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею, апеляційний суд вважає, що оцінивши в сукупності, зібрані у кримінальному провадженні і наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 необхідно виправдати за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки таке обвинувачення дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджене, так як покази свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є недостовірними, оскільки не узгоджуються між собою та спростовуються показами інших свідків, сам по собі висновок експертизи не підтверджує винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а інші дослідженні судом та вищенаведені докази не доводять його винуватість.

Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог закону, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами та потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості, всупереч доводам апеляційних скарг прокурора, потерпілого та його представника, дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та виправдав його у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, з наведенням відповідного обґрунтування прийнятого рішення, яке відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно з якою ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів законність висновків суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, як і не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Тому, доводи потерпілого та його представника, адвоката ОСОБА_12 , про призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції апеляційний суд також відхиляє. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що потерпілий та його представник, адвокат ОСОБА_12 , не посилаються на передбачені КПК України підстави для скасування вироку з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора, потерпілого та його представника, адвоката ОСОБА_12 , доводи яких є безпідставними та необґрунтованими, не підлягають до задоволенню, а вироку суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали прокурор ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_11 та його представник, адвокат ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: