УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Київ

справа №450/754/22

провадження №51 - 3110ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року і

встановила:

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 11 (років) з конфіскацією майна; за п. 6 ч. 2

ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк тримання його під вартою. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме 25.10.2021 року. Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 21 978, 00 грн та 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 13 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 22 жовтня

2021 року приблизно о 20 год. 35 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 з метою отримання додаткового доходу здійснює збут алкогольних напоїв за місцем власного проживання, має грошові заощадження, є жінкою похилою віку, у власному помешканні проживає сама, а тому відповідно не зможе чинити опору протиправним діям останнього, прийшов до квартири ОСОБА_7 , та шляхом застосування обману, як способу проникнення в житло, під приводом купівлі алкогольних напоїв ввійшов в довіру до ОСОБА_7 , у зв`язку із чим, вона відчинила двері власного помешкання та впустила ОСОБА_5 в приміщення вищевказаної квартири.

У подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою подолання опору потерпілої, перебуваючи в коридорі зазначеної квартири, вчинив напад на ОСОБА_7 , а саме завдав один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілої, від чого остання впала на підлогу та втратила свідомість. Після чого, у ОСОБА_5 , виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, з метою убезпечити себе від викриття та запобігти можливості потерпілої, яка перебувала без свідомості, в подальшому кликати на допомогу або іншим чином перешкодити вчиненню ним злочину, усвідомлюючи, що для пошуку в квартирі потерпілої цінних речей та грошових коштів йому потрібний значний час, взяв у руки кухонний рушник розміром 20x23 см, який знайшов у приміщенні квартири та засунув його повністю в ротову порожнину ОСОБА_7 , після чого накрив голову останньої цупким поліетиленовим матеріалом розміром 58x90 см і таким чином перекрив доступ повітря до дихальних шляхів потерпілої.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, ОСОБА_5 обстежив приміщення квартири ОСОБА_7 та заволодів наступним майном останньої: матерчатою сумкою синього кольору вартістю

31 грн, в якій знаходились алкогольні напої, загальною ємністю 7 літрів, вартістю 560 грн. та грошовими коштами в сумі 13 000 грн., тобто майном на загальну суму 13591 грн.

Внаслідок таких дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_7 спричинено обтураційну механічну асфіксію, шляхом закриття дихальних шляхів стороннім тілом, яка за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та призвела до смерті потерпілої, а також по одному синцю в правій та лівій навколоорбітальних ділянках, крововиливи на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи, крововиливи м`яких тканин голови в лобній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 із особистими речами та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 , 22 жовтня 2021 року, приблизно о 21 год 13 хв втік з місця події. Загальна сума завданих збитків внаслідок викрадення особистих речей та грошових коштів ОСОБА_7 становить 13 591 грн.

Такими своїми діями ОСОБА_5 вчинив розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднане із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, а також вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин, у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому досудовим розслідуванням місці, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, придбав (знайшов) паперовий згорток, в якому знаходилась подрібнена речовина зеленого кольору, після чого, усвідомлюючи, що у паперовому згортку міститься наркотичний засіб - канабіс (марихуана), з метою особистого вживання шляхом куріння, умисно забрав даний згорток та приніс за місцем свого тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав наркотичний засіб.

У подальшому, ОСОБА_5 , використовуючи саморобний пристрій «бульбулятор», вживав наркотичний засіб канабіс шляхом викурювання.

25 жовтня 2021 року, під час проведення обшуку у ОСОБА_5 , за місцем тимчасового проживання останнього, що у кв.

АДРЕСА_2 . працівниками поліції виявлено та вилучено паперовий згорток, в якому знаходилась подрібнена речовина зеленого кольору, а також фрагмент пластикової пляшки із специфічним ковпачком з нагаром невідомого походження.

У ході досудового розслідування встановлено, що подрібнена речовина зеленого кольору, яка знаходилась в паперовому згортку, містить тетрагідроканабінол і є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якого на висушену речовину становить 0,36 грам. Елементи саморобного пристрою для викурювання наркотичних засобів «бульбулятор» із залишками речовини коричневого кольору, нашарування якої на внутрішніх поверхнях фрагменту полімерної пляшки та металево-дерев`яного предмета містять екстракт канабісу, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса екстракту канабісу становить 0,3167 грам.

Такими своїми діями ОСОБА_5 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог зазначає про відсутність у матеріалах провадження свідоцтва про смерть ОСОБА_7 . Суд першої інстанції необґрунтовано та бездоказово визнав ОСОБА_5 винним за п. 6 ч. 2

ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, указує на відсутність доказів на підтвердження його умислу.

Зауважує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не усунув порушень допущених місцевим судом і не надав умотивовані відповіді на усі доводи сторони захисту в апеляційній скарзі, а тому не виконав вимоги ст. 419 КПК України. Крім того, не перевірив належним чином усіх доводів апеляційної скарги та необґрунтовано відхилив вимогу щодо повторного дослідження доказів, чим порушив вимоги закону. Стверджує, що апеляційний суд не надав належної оцінки допущеним під час постановлення вироку недолікам, та належним чином не перевірив обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Мотиви Суду

Перевіривши аргументи, викладені в касаційній скарзі захисника, а також надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він не погоджуються з наданою судами доказам оцінкою та заперечують правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, що на підставі статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за ст. 94 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Наведених вище вимог закону суди дотрималися.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1

ст. 309 КК України у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані докази, на підставі яких ОСОБА_5 було висунуте обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять наявність у діях ОСОБА_5 складу злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. З позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд.

Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколу огляду місця події від 25.10.2021 року з схемами, фототаблиць та переглянутих відеозаписів слідчої дії, житлового багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 у даному будинку; протоколу огляду трупа від 25.10.2021 з фототаблицею до протоколу огляду, з якого вбачається виявлені тілесні пошкодження потерпілої ОСОБА_7 ; лікарського свідоцтва про смерть № 95/21 від 25.10.2021, в якому зазначена безпосередня причина смерті - механічна асфікція; протоколу обшуку від 25.10.2021 за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого виявлено та вилучено одяг ОСОБА_5 ; постанови про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження від 25.10.2021 року, а саме: грошових коштів в сумі 1000грн., мобільного телефону марки «Самсунг» моделі «GT-S8200»; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину - ОСОБА_5 від 25.10.2021 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 28.10.2021 з участю ОСОБА_5 з відеозаписом до нього; протоколу огляду речей із відеоінформацією від 09.12.2021 року з розкадровкою, на якому знаходяться відеозаписи з камер відеоспостереження, що знаходяться на будинку АДРЕСА_5 ; аналітичної довідки з аналізом інформації, отриманої від операторів мобільного зв`язку, щодо з`єднань абонентських номерів НОМЕР_1 , яким користувалась ОСОБА_7 , та за номером НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 в період часу з

00:00 год. 22.10.2021 р. по 00:00 год. 26.10.2022; відповідді на запит ФОП « ОСОБА_11 » від 17.12.2021, в якій зазначено, що у базі даних інформаційно-Диспетчерської служби «ТАХІ838» наявна інформація про замовлення: 22.10.2021 о 22:33 год на перевезення за маршрутом: вул. Поліська (ринок Галицьке перехрестя) - с. Підбірці - вул. Т.Шевченка, 15, с. Муроване, виконувалось водієм ОСОБА_10 ; протоколу огляду речей із відеоінформацією від 23.12.2021 року; протоколу огляду речей із відеоінформацією від 09.12.2021 року з розкадровкою; протоколу огляду предмету - мобільного телефону марки «Samsung», вилучений в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 ; протоколу огляду речей від 19.01.2022 року, а саме матерчастої сумки синього кольору; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 25.01.2022 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала сумку синього кольору, яка належала її матері ОСОБА_7 ; протоколом огляду предмету від 25.01.2022, а саме мобільного телефону марки «Samsung», вилученого в ході огляду місця події та який належав потерпілій ОСОБА_7 ; протоколом огляду речей від 02.02.2022, а саме: штани, куртка сірого кольору, кросівки сірого кольору «Puma», вилучені 25.10.2021 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_4 ; висновком експерта № 95/21, згідно з яким під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , та згідно з даними огляду трупа із протоколу огляду місця події встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок обтураційної механічної асфікції шляхом закриття дихальних шляхів стороннім тілом; висновком експерта № 13/2022 додаткової судово-медичної експертизи, у якому зазначено, що у зв`язку з тим, що труп ОСОБА_7 знаходився в стані пізніх трупних змін, точний час настання смерті встановити не є можливим. Згідно даних огляду трупа на місці події та експертизи трупа в морзі слід вважати, що смерть ОСОБА_7 настала за 2-3 доби до початку експертизи від 25.10.2021; протоколом огляду предметів від 23.02.2022; висновком експерта № 1776/2021-ім від 25.10.2021 судово-імунологічної експертизи зразку крові ОСОБА_7 ; висновком експерта № 4192/2021- т від 25.10.2021 токсикологічної експертизи крові ОСОБА_7 ; висновком експерта № 2780/21 від 27.10.2021р. судово-медичної гістології; висновком експерта № 1719/2021-ім від 01.11.2021р. судово-імунологічної експертизи взірця крові ОСОБА_7 ; висновком експерта № 1743/2021-ім від 01.11.2021р. судово-імунологічної експертизи взірця крові ОСОБА_5 ; висновком експерта № 1786/2021-ім від 10.11.2021р. судово-імунологічної експертизи слідів на штанах; висновком експерта № 1758/2021-ім від 01.11.2021р. судово-імунологічної експертизи фрагменту махрової тканини, схожої на рушник у деформованому вигляді розміром: 20,0х23,0см. в якому зазначено, що у слідах на фрагменті тканини, схожої на рушник, вилученої з місця події, виявлено кров людини і антиген Н. Походження виявленої крові від трупа ОСОБА_7 не виключається; висновком експерта № 1757/2021-ім від 01.11.2021 судово-імунологічної експертизи матеріалу сірого кольору з цупкого поліетилену; висновком експерта № СЕ-19/102-21/16285БД від 20.12.2021р. судової одорологічної експертизи згідно з якою зразки запаху, надані для дослідження, вилучені з поверхні металевої ручки вхідних дверей та з поверхні металевої викрутки - наявні та придатні для ідентифікації особи, зразок запаху з поверхні правої кросівки підозрюваного ОСОБА_5 ; наявний та придатний для порівняльної ідентифікації. Зразок запаху, вилучений з поверхні правої кросівки підозрюваного ОСОБА_5 - наявний на зразкові запаху, вилученому з поверхні металевої ручки вхідних дверей та з поверхні металевої викрутки; висновком експерта № СЕ-19/114-21/1936-Д від 10.11.2021 судової дактилоскопічної експертизи; висновком експерта № СЕ-19/114/-21/19638-Д від 11.11.2021 судової дактилоскопічної експертизи; висновком експерта

№ СЕ-19/114-21/19637-ТР від 10.11.2021 судової трасологічної експертизи; висновком експерта № СЕ-19/114-21/19635-ТР від 10.11.2021 судової трасологічної експертизи; висновком експерта № СЕ-19/114-21/19639-ТР від 03.12.2021 судової трасологічної експертизи двостороннього циліндричного механізму з постійним ключем; висновком експерта № СЕ-19/109-21/12906-БД від 28.12.2021 судової молекулярно-генетичної експертизи зразка крові

ОСОБА_7 ; висновком експерта № СЕ-19/109-21/12905-БД від 21.12.2021 судової молекулярно-генетичної експертизи зразка букального епітелію ОСОБА_5 ; висновком експерта № СЕ-19/109-21/12904-БД від 29.12.2021 судової молекулярно-генетичної експертизи зрізів нігтів потерпілої; висновком експерта № СЕ-19/109-21/12903-БД від 24.12.2021 судової молекулярно-генетичної експертизи зразка викрутки; висновком експерта

№ СЕ-19/114-22/1169-ТВ від 31.01.2022р. судової товарознавчої експертизи сумки господарської.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, суд правильно вирішив питання про їх належність та допустимість.

Викладені у касаційній скарзі доводи захисника про те, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України є неправильною, необґрунтовані.

Так, учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном, тобто ч. 4 ст.187 цього Кодексу.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те, що саме під час вчинення розбою в ОСОБА_5 виник умисел на вбивство потерпілої.

Як установили суд першої інстанції та апеляційний суд, висновки про наявність корисливого мотиву обґрунтувала на показаннях, які вони безпосередньо сприймали в ході допиту обвинуваченого ОСОБА_5 , під час судового засідання, як це передбачено вимогами ст. 95 КПК України, які він суду надавав добровільно, та яким була дана належна оцінка з врахування всіх інших доказів в сукупності з точки зору їх належності, достовірності та допустимості.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 саме у вчиненні інкримінованих йому злочинів, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Покликання захисника ОСОБА_4 про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вбивство потерпілої спростовується встановленими фактичними обставинами, що підтверджені доказами, яким суд дав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, та сукупність яких оцінив з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийняв обґрунтоване рішення про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків.

Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень у життєво важливі органи потерпілому, в результаті чого настає його смерть.

Суди правильно врахували, що про наявність умислу в ОСОБА_5 свідчить також поведінка останнього після вчинення вбивства, оскільки він зачинив двері помешкання потерпілої на ключ, хоча в квартирі залишався мобільний телефон потерпілої, який був виявлений при огляді місця події. ОСОБА_5 намагався приховати своє перебування в квартирі ОСОБА_7 , оскільки одягнув на праву руку поліетиленовий пакет, закривав обличчя рукою проходячи біля камери в під`їзді будинку, що не мало б змісту, якщо в його умисел був спрямований виключно на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, оскільки остання була знайома з ОСОБА_5 .

У подальшому ОСОБА_5 намагався приховати докази перебування в квартирі потерпілої ОСОБА_7 , оскільки заховав сумку потерпілої та ключі від її квартири в квартирі свідка ОСОБА_8 , до якого ОСОБА_5 прийшов відразу після вчинення злочину, тому усвідомлення обвинуваченим заподіяння смерті потерпілій було приводом приховувати сліди злочину.

Суд апеляційної інстанції, належним чином перевіривши доводи та встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, висновував, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 зазначених кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому, всім наявним доказам суд, відповідно до вимог КПК України, дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, правильно призначив покарання із застосуванням положень ст. 70 КК України.

У зв`язку тим, що зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, судами встановлені правильно, доводи захисника ОСОБА_4 про неправильну кваліфікацію дій засудженого не є слушними.

Стосовно наведених у касаційній скарзі захисника доводів з приводу недотримання апеляційним судом вимог кримінального процесуального законодавства щодо повторного дослідження обставин, досліджених судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, то вони не заслуговують на увагу, оскільки захисник не конкретизував, у чому саме полягають ці неповнота і порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У частині 2 статті 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд виходив із доказів, досліджених судом першої інстанції, у зв`язку з чим повторне дослідження вже встановлених обставин не було потрібно, а захист протилежного не довів, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

За таких обставин переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність судових рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність скаржником у касаційній скарзі не наведено і таких даних із змісту судових рішень не вбачається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3