Справа № 161/8651/23
Провадження № 1-кс/161/2829/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 27 травня 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, Луцького району, село Ратнів, громадянина України, працюючого на посаді підсобного робітника у приватно-оредно сільськогосподарському підприємстві ім. Івана Франка, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.05.2023 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст 121 КК України.

Підозрюваний та його захисник отримали копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання - 26.05.2023 року о 22-44 годині, що підтверджується їх підписами в клопотанні.

В клопотанні зазначено, що 25 травня 2023 року близько 20 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 діючи умисно, в ході конфлікту, що раптово виник на грунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_8 , керуючись метою заподіяння шкоди здоров?ю останньому, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, наніс йому правою ногою та кулаками обох рук ряд ударів в ділянки голови та грудної клітки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу мозку, забійних ран голови, перелому верхньої щелепи, забою обличчя, гематом обличчя та шиї, перелому кісток носа, закритої травми грудної клітки, переломів ребер 9, 10 зправа і 8,9,10 зліва, двобічного пневмотораксу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя у момент іх заподіяння.

26.05.2023 року гр. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 26.05.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами які, як в сукупності так і окремо, підтверджують вину ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Таким чином, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років і враховуючись суворість даного покарання підозрюваний може переховуватись від слідства та суду задля уникнення кримінальної відповідальності.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що перебуваючи на свободі підозрюваний матимете можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого у провадженні, схиляючи їх давати неправдиві показання чи відмовитись їх надавати органу досудового розслідування та суду шляхом вмовляння, переконання чи підкупу, оскільки одними із вагомих доказів його причетності є показання останніх.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що ОСОБА_6 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину вчиненого проти життя та здоров`я особи, а саме, у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, заподіяних внаслідок неодноразового нанесення ударів кулаками обох рук та ногами по тілу потерпілого, що в свою чергу свідчить про його готовність застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя інших осіб, а тому - останній може продовжувати і надалі вчиняти інші кримінальні правопорушення аналогічного характеру.

Зважаючи на наявність зазначених ризиків, а також те, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, тому є достатні підстави вважати, що лише застосування до нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрювану процесуальних обов`язків.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_6 не може запобігти вищевказаним ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки він підозрюється у вчинені тяжкого умисного злочину проти життя і здоров`я особи, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосований, у зв`язку із тим, що у разі його застосування підозрюваний не буде гарантовано обмеженим у здійсненні незаконного впливу на свідків та потерпілого. Запобіжний захід у вигляді застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не може бути застосовано відносно підозрюваного, оскільки даний злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, що призвело до спричинення тяжкого тілесного ушкодження.

З огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також враховуючи наявність вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, слідчий просить застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час. Зазначив, що перебуваючи на свободі його підзахисний зможе надавати потерпілому матеріальну допомогу, оскільки працює.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Суд заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що Луцьким РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування №0001555 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України щодо спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя у момент їх заподіяння.

26.05.2023 року ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

26.05.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується посередньо, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час строком на два місяці, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 22-00 години до 08-00 години за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою; не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст.7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 22-00 години до 08-00 години за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто з 27.05.2023 року до 27.07.2023 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою;

-не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон.

У відповідності до вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст 202 КПК України, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання - АДРЕСА_2 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці по 27.07.2023 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 29 травня 2023 року о 09-50 годині.

Слідчий суддя Луцького

міськрайонного суду ОСОБА_1