У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року

м. Київ

справа №754/1876/22

провадження № 51-3099ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року - без зміни.

Як установлено судами, 09 жовтня 2021 року приблизно о 20:30 ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись неподалік будинку № 69 на

пр. Маяковського у м. Києві, побачили раніше невідомого їм ОСОБА_6 та у них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи спільний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, згідно розподілених ролей, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшов до ОСОБА_6 та, з метою подолання опору останнього, з балончика розпилив в його обличчя невідому речовину, чим завдав фізичного болю. Після цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, згідно раніше розподілених ролей, невстановленим під час досудового слідства предметом завдав один удар в спину ОСОБА_6 , від чого останній впав на руки.

Продовжуючи реалізацію спільного умислу, ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, здійснили заламування рук ОСОБА_6 та нанесли останньому не менше трьох ударів невстановленим під час досудового слідства предметом в область голови, чим спричинили ОСОБА_6 фізичний біль та тілесне ушкодження у виді синця - в лівій завушній ділянці, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я), тим самим застосували насильство, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

У подальшому ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, подолавши волю ОСОБА_6 до опору, відкрито викрали у останнього майно, а саме: мобільний телефон «RedMi 9С», вартістю 3 030 грн, у зеленому чохлі, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, без залишку на рахунку, грошові кошти в сумі

200 грн та ключі від квартири, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а всього майна на загальну суму 3 230 грн.

Після цього, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3 230 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що за наявності підстав для закриття провадження судом його не було закрито. Вказує, що у протоколі затримання особи від 10 жовтня 2021 року та у протоколі обшуку від 10 жовтня 2021 року, серед вказаного вилученого у ОСОБА_7 майна, не було майна, яке було відкрито викрадене у потерпілого. Крім того, факт неодноразової судимості ОСОБА_5 , не підтверджує його винуватості. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не було допитано потерпілого і свідка, а протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2021 року не може вважатися повноцінним впізнанням, без пред`явлення особи особисто для впізнання.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіряючи доводи касаційної скарги захисника, Суд виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Судові рішення свідчать про те, що суд першої інстанції, оцінивши відповідно до статті 94 КПК України докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186

КК України, а саме - у відкритому викраденні чужого майна (грабіжі), поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції послався на ряд доказів, в тому числі на показання потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , а також дані, що містяться у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від

09 жовтня 2021 року, протоколі огляду місця події від 09 жовтня 2021 року, протоколі затримання особи від 10 жовтня 2021 року, протоколі обшуку від

10 жовтня 2021 року, висновку експерта від 19 жовтня 2021 року, протоколі пред`явлення особи для впізнання від 10 жовтня 2021 року, висновку судово-психіатричної експертизи від 26 жовтня 2021 року, висновку експерта

№042/1-584-2021, протоколі огляду місця події від 12 листопада 2021 року, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2021 року, постанові про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 10 жовтня 2021 року.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника

ОСОБА_4 ,доводи якої є аналогічними, наведеними в його касаційній скарзі, апеляційний суд дійшов переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості і доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Що стосується доводів захисника про те, що під час обшуку ОСОБА_5 не було виявлено будь-якого майна, яке було викрадене у потерпілого, то вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив, що ця обставина жодним чином не спростовує висновків суду про доведеність його винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, оскільки потерпілий ОСОБА_6 послідовно і логічно в судовому засіданні повідомив обставини події, які повністю узгоджуються з даними, відображеними у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09 жовтня 2021 року, протоколі огляду місця події від 12 листопада 2021 року, висновках проведених експертиз; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 10 жовтня 2021 року, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2021 року.Крім того, сам ОСОБА_5 не заперечував факту здачі ним спільно зі свідком ОСОБА_8 мобільного телефону «Xiaomi RedMi 9С» в ломбард у день події.

Стосовно доводів захисника про те, що апеляційний суд не допитав потерпілого і свідка, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом вказаної норми повторне дослідження доказів у суді апеляційної інстанції здійснюється за клопотанням учасників судового провадження за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У цьому аспекті захисник ОСОБА_4 не конкретизує, які порушення були допущені судом першої інстанції, що зобов`язували суд апеляційної інстанції здійснити повторне дослідження доказів.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що про наявність підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , які вони надали у судовому засіданні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, захисником не було вказано ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, і будь-яких доводів на їх спростування в апеляційній скарзі також наведено не було.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що, оскільки зазначеним у вироку показанням потерпілого та свідка судом першої інстанції надано належну оцінку, то апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, в силу вимог ст. 404 КПК України не був зобов`язаний безпосередньо їх допитувати.

Доводи, викладені у касаційній скарзі щодо недопустимості доказу - протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2021 року, є необґрунтованими, оскільки захисник не зазначає, які норми були порушені, враховуючи те, що відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті.

Порушень процесуального порядку отримання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено, з огляду на те, що судом першої інстанції правильно вирішено питання про їх допустимість та належність.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд визнав безпідставними доводи захисника ОСОБА_4 щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із тим, що невстановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 і його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.

З огляду на це, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі викладені у ній доводи, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, та вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення у цьому кримінальному провадженні не було допущено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня

2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3