Справа № 304/1740/22 Провадження № 1-кп/304/93/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

її захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000154 від 15 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, помічника вихователя Сімерківського закладу дошкільної освіти Перечинської міської ради, одруженої, українки, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

У С Т А Н О В И В :

у кінці вересня 2021 року обвинувачена ОСОБА_5 у невстановлені досудовим розслідуванням місці, дату та часі, маючи умисел на пособництво у виготовленні підробленого документу, який видається установою, що має право видавати такі документи і яка надає права з метою використання його іншою особою, а саме міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, виданого на її ім`я, зустрілася з невстановленою досудовим розслідуванням особою, якій надала свої анкетні дані для їх використання при підробці вказаного міжнародного свідоцтва, що не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлений не підприємством, що здійснює випуск таких бланків, після отримання якого, з метою уникнення обов`язкової вакцинації як працівника освіти, що проводиться згідно з Постановою КМУ та наказу МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року, і відповідно не відсторонення її від роботи, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використала підроблене міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику коронавірусної хвороби COVID-19, нібито видане Комунальним некомерційним підприємством «Київський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Київської обласної ради, яке вказаною установою не видавалося, надавши таке директору Сімерківського закладу дошкільної освіти Перечинської міської ради ОСОБА_7 , за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнала та показала, що під час пандемії COVID-19 на роботі всіх працівників змушували робити вакцинацію проти коронавірусної хвороби. Оскільки її чоловік був проти, то вона вирішила вакцинуватися у місті Ужгород, щоб він не дізнався про це. Там на площі Ш.Петефі побачила тимчасову палатку, де вона пред`явила працівникам такої свій паспорт, обрала для себе вакцину виробника «Пфайзер» та отримала щеплення. Через місяць, з метою отримання другої дози вакцини, вона знову приїхала до міста Ужгорода та пішла до тієї самої палатки, де отримала друге щеплення, та відповідно того ж дня їй надали сертифікат про вакцинацію. Коли принесла сертифікат за місцем роботи, то завідувач дитячого садочку звернула увагу, що на такому міститься печатка київського закладу охорони здоров`я. Тоді вона намагалася завантажити сертифікат у «Дії», але такий не завантажувався; коли сертифікат потрапив до рук поліції, то вона поїхала до м. Ужгород, де у тимчасовому пункті вакцинації, в якому отримала щеплення, хотіла з`ясувати детальніше з приводу наданого їй сертифікату, однак палатки там вже не було. Відтак вважає, що потрапила на групу шахраїв, які її обманули. Також звертала увагу суду на те, що їздила на щеплення до м. Ужгорода після закінчення свого робочого часу.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що є начальником відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Перечинської міської ради та по суті справи може пояснити, що згідно табелів обліку робочого часу ОСОБА_5 була на робочому місці і 30 вересня, і 10 жовтня 2021 року з 08.00 год до 15.00 год, однак чи була така фактично на роботі вона не знає, оскільки це не є її компетенцією. На запит правоохоронних органів закладами освіти надавалися копії всіх сертифікатів про вакцинацію працівників, а згодом на вимогу поліції було надано оригінали затребуваних сертифікатів. Пояснювала, що під час пандемії COVID-19 була вимога про вакцинацію усіх працівників освіти, інакше, не вакцинований працівник повинен бути відсторонений від роботи і такі випадки також були.

Допитана в якості свідка директор закладу дошкільної освіти с. Сімерки ОСОБА_7 показала, що у період пандемії всі працівники, в тому числі, закладів освіти повинні були пройти вакцинацію проти коронавірусної хвороби, після чого працівники приносили їй як керівнику закладу копії відповідних сертифікатів. На вимогу правоохоронного органу нею був наданий оригінал сертифікату про вакцинацію ОСОБА_5 . Чи відлучалася остання з робочого місця 30 вересня та 21 жовтня 2021 року вона не пам`ятає, згідно табелів обліку робочого часу така була на робочому місці, хоча задля проходження обов`язкової вакцинації могла відлучитися з роботи.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що працює у Сімерківському дитячому садочку медичною сестрою та може підтвердити, що обвинувачена з робочого місця не відлучалася. Такий висновок робить виходячи з даних скринінгу температури тіла як працівників закладу, так і дітей, де зазначено час, коли нею вимірювалася температура (вранці, перед обідом та ввечері). У інший час, чи покидала ОСОБА_10 робоче місце, чи ні, вона не знає, хоча з метою проведення вакцинації з роботи міг йти будь хто. Їй відомо, що сертифікати вакцинації підроблялися, однак не впевнена, що сертифікат ОСОБА_5 є таким.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що до декретної відпустки працювала вихователем Сімерківського закладу дошкільної освіти та її помічником була ОСОБА_5 . Близько року тому їй подзвонили з роботи та попросили прийти, оскільки до неї є запитання у працівників поліції. Однак будь якої інформації, що їх би зацікавила, вона не знала разом з ОСОБА_5 не вакцинувалася, де остання отримувала щеплення їй не відомо, вони взагалі на цю тему з обвинуваченою ніколи не розмовляли. З роботи обвинувачена від неї не відпрошувалася, лише пізніше їй стало відомо, що ОСОБА_10 пред`явили підозру з приводу підробки сертифікату вакцинації.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив виправдати ОСОБА_5 у пред`явлених їй обвинуваченнях, оскільки її вину не доведено, жоден із допитаних судом свідків не вказав на те, що обвинувачена не могла пройти вакцинацію у дати, що зазначені у сертифікаті, а відтак встановлено лише порушення процедури видачі самого сертифікату.

Хоча обвинувачена ОСОБА_5 свою вину не визнала, така підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового розслідування, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- оригіналом міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику, яке засвідчує, що громадянка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була вакцинована або одержала засіб профілактики проти коронавірусної хвороби 2019 (COVID-19) згідно з Міжнародними медико-санітарними правилами, а саме 30 вересня та 21 жовтня 2021 року отримала вакцину у Обласному комунальному некомерційному підприємстві «Обласний шкірно-венерологічний диспансер» Київської обласної ради, лікар-терапевт ОСОБА_13 (а. с. 25);

- протоколом огляду предмета та фототаблицею до нього від 16 вересня 2022 року, за яким оглянуто вказане міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику (а. с. 26-36);

- повідомленням № 32 від 19 січня 2022 року в. о. генерального директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний шкірно-венерологічний диспансер», згідно з яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний шкірно-венерологічний диспансер» вакцинацію від COVID-19 не проходила, міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику проти COVID-19 вказаним підприємством їй не видавалося (а. с. 41).

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

За змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ст. 91, 94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Так, надаючи оцінку наданим органом досудового розслідування письмовим доказам, суд виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до примітки ст. 358 КК України (у редакції, чинній на момент вчинення кримінальних правопорушень) під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Тому при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.

Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Дослідивши в судовому засіданні докази кримінального провадження, зокрема оригінал міжнародного свідоцтва про вакцинацію/профілактику на ім`я ОСОБА_14 , суд прийшов до висновку, що вказаний документ є офіційним, оскільки відповідає вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України.

Так, у вказаному свідоцтві міститься відтиск печатки з найменуванням закладу охорони здоров`я та підпис лікаря і її печатка.

Також у свідоцтві зазначено дати проведення вакцинації, найменування виробника та номер партії вакцини, а також строк дії такого свідоцтва.

Таким чином вказане свідоцтво про вакцинацію має всі необхідні реквізити офіційного документу, підпис, печатку.

До того ж інформація, що міститься у вказаному документі, посвідчує факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, а саме можливість ОСОБА_5 надати такий документ за місцем роботи задля подальшого її не відсторонення від роботи через не проходження обов`язкової вакцинації як працівника освіти, що на момент вчинення кримінальних правопорушень проводилася в обов`язковому порядку згідно з Постановою КМУ та наказом МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року.

Суд враховує правову позицію висловлену ВС, відповідно до якої офіційний документ повинен відповідати вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України, зокрема, складання та використання вказаного документу має спричиняти наслідки правового характеру (ВС/ККС, справа № 461/7315/15к від 01.03.18).

В даному випадку офіційний документ підроблене свідоцтво про вакцинацію було надане обвинуваченою ОСОБА_5 до адміністрації Сімерківського закладу дошкільної освіти, тобто було використано задля можливості не бути відстороненою від роботи у закладі дошкільної освіти.

Доводи обвинуваченої та її захисника щодо порушення процедури видачі ОСОБА_5 сертифікату, а відтак і відсутності у її діях складу кримінальних правопорушень, суд не приймає до уваги та розцінює як версію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, за версією сторони захисту, ОСОБА_5 задля отримання щеплення поїхала аж до обласного центру до пункту щеплення (чи то стаціонарного, чи то тимчасового), який знаходився на площі Ш.Петефі у місті Ужгороді і 30 вересня, і 21 жовтня 2021 року (дати щеплень згідно сертифікату), однак був відсутній після того як свідоцтво про вакцинацію було витребувано органом досудового розслідування. Крім цього, встановивши, що видане їй свідоцтво не завантажене та не завантажується до додатку «Дія», обвинувачена не вчинила жодних дій з метою встановлення дійсності такого, що у сукупності свідчить про наявність у неї умислу, спрямованого на пособництво невстановленій досудовим розслідуванням особі у підробленні сертифіката вакцинації, який би надав їй право й надалі працювати за основним місцем роботи.

Таким чином повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши і оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точи зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку у даному кримінальному провадженні, дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_5 обвинувачення, та кваліфікує її дії за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підробленні іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його іншою особою, а також за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 12 КК України обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальні проступки.

Як особа ОСОБА_5 за місцем роботи характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога Перечинської лікарні не перебуває (а. с. 50, 51).

Відповідно до ст. 66, 67 КК України обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченій, суд не встановив.

При призначенні покарання суд також враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що одним із проявів верховенства права, який закріплено у ст. 8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, №206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім того, при призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 29 КК України, яка передбачає, що організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_5 суд враховує, що вчинене, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, а також відсутність як обставин, що пом`якшують покарання, так і обтяжуючих покарання обставин, та приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень є необхідним та достатнім призначити покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 слід визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Питання речових доказів вирішуватиметься у порядку статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і призначити:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн;

- за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Речовий доказ, а саме міжнародне свідоцтво про вакцинацію/профілактику, видане на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане Комунальним некомерційним підприємством «Обласне комунальне некомерційне підприємство «Київський обласний шкірно-венерологічний диспансер», що знаходиться при матеріалах кримінального провадження при них зберігати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1