Провадження №11-кп/824/3021/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славутич Вишгородського району Київської області, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 19.10.2022 року, близько 15 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 156, з метою крадіжки, в умовах воєнного стану, взяв товар, а саме: пляшку віскі «Jack Daniels», обємом 1 л вартістю 832 грн., 50 коп. без ПДВ.; настоянку «Jagermeister», обємом 0,5 л вартістю 290 грн., 83 коп. без ПДВ.; фісташки смажені солоні масою 200 г, 2 штуки, вартістю 298 грн., 33 коп.; чизбургер масою 200 г, вартістю 49 грн., 16 коп., а всього на загальну суму 1470 гривень 83 копійки. Поклавши вищевказаний товар до рюкзака, не розрахувавшись за нього, ОСОБА_7 пройшов касову зону, проте не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки був зупинений працівниками охорони.

Тобто, ОСОБА_7 визнається винним за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України, а саме у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Вироком Голсіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 рокуОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Зобов`язано ОСОБА_7 згідно ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. З ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, у решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Також звертає увагу, що диспозиція статті 76 КК України не містить вказівки на обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого орану з питань пробації. Наведений у ній перелік обов`язків, які суд вправі покласти на обвинуваченого, є вичерпним. З точним додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність, обвинувачений не може звільнятися від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, не передбачених законом.

Таким чином, на думку прокурора в супереч вимогам чинного закону України про кримінальну відповідальність, ігноруючи точний зміст диспозиції п. 2 ч. З ст. 76 КК України, місцевий суд ухвалив помилкове рішення, яким незаконно поклав на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України виключно з певною метою - на постійне проживання.

Так як, обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, передбачений п. 2 ч. З ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого більш широкі обмеження, ніж обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання, помилково визначений оскаржуваним вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року.

Відтак, прокурор акценту увагу, що вирок вирок Голосіївського районного суду м. Києва підлягає скасуванню в частині призначеного пфсарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора, який підтримав частково подану апеляційну скарги, просив її задовольнити,

пояснення ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильних висновків, не перевіряються колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України..

Що стосується покарання, то суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер вчиненого кримінального проступку, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, і призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.185 КК України, а також на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, про що у вироку навів ґрунтовні мотиви.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оспорюється.

Разом із цим є слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом положень ст. 76 КК України.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" від 07.09.2016, який набрав чинності 08.10.2016, статтю 76 КК України "Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням" викладено у новій редакції. І якщо згідно з попередньою редакцією у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд міг покласти на засудженого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, то у чинній редакції передбачено право суду додатково покласти на засудженого обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 76 КК України, в тому числі обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч. 2 ст. 76 КК України на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що, покладаючи на ОСОБА_7 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Обов'язок не виїджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, передбачений п.2 ч.3 ст.76 КК України, покладає на обвинуваченого більш широкі обмеження, ніж обов'язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, що на думку колегії суддів, помилково визначений вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 15.03.2023 щодо ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - зміні в частині покладання на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - змінити в частині застосування положень ст.76 КК України.

Відповідно до положень ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обо'язки:

періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4