Справа № 463/7359/23
Провадження № 1-кп/463/526/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0002254 від 09.08.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рудно Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судженого, останній раз вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 23.05.2017 року, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01.12.2017 року, за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі (покарання відбув), проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 08 серпня 2023 року у період часу з 14 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, повторно, перебуваючи поруч із магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2», що розташований на першому поверсі «Радіоринку», за адресою: м.Львів, вул.Богдана Хмельницького,188, викрав з прилавку вказаного магазину мобільний телефон торгової марки «Samsung S22» (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ), вартістю 22000,0 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенню визнав повністю, дав покази, які в повній мірі відповідають обставинам, викладених в обвинувальному акті. Підтвердив, що 08.08.2023 року знаходячись у приміщенні «Радіоринку» він викрав у потерпілого телефон марки «Samsung», після чого залишив приміщення. Пройшовши близько одного кілометра, його затримали працівники поліції. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи без його участі. У поданій заяві просить обвинуваченого суворо покарати.

Учасники процесу не заперечили щодо розгляду справи у відсутності потерпілого.

У зв`язку з наведеним та з врахуванням думки учасників процесу, розгляд справи проведено без участі потерпілого ОСОБА_6 .

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження, які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений у присутності захисника підтвердив позицію щодо обмеження обсягу дослідження доказів судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, добровільність його позиції та розуміння правових наслідків обмеження обсягу дослідження доказів судом.

Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, а тому його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, який розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей (зі слів обвинуваченого), не працює, раніше суджений за вчинення майнових злочинів, на диспансерному обліку з приводу психоневрологічного захворювання не перебуває, разом з тим, з березня 2022 року перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом: розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Також суд враховує те, що на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова перебувають інші кримінальні провадження про обвинувачення ОСОБА_5 .

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе у виді реального покарання, а тому, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить. Так описані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

На момент ухвалення вироку обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді - 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази по справі: DVD-R диск із записами камер відеоспостереження - зберігати при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон торгової марки «Samsung S22» (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ), - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1