Справа №173/1245/23
Провадження №1-кс/173/286/2023
У Х В А Л А

іменем України

09 травня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2

За участю прокурора ОСОБА_3

Слідчого СВ ВП №3 Камянського РУП ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, без освіти, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягнутого до кримінальної відповідальності:

-01.11.2022 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ст.186 ч.1 КК України до застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом;

-21.12.2022 Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 4 КК України до застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом;

-27.12.2022 притягнуто до кримінальної відповідальності ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за ч. 4 ст. 185 КК України. Направлено до суду із клопотанням про застосування ст. 94 КК України.

-26.01.2023 притягнуто до кримінальної відповідальності ВП № 6 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за ч. 4 ст. 185 КК України. Направлено до суду із клопотанням про застосування ст. 94 КК України.

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000199 від 08.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваного ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000199 від 08.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на наступне: досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про те, що згідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року N 2915-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, 08 травня 2023 року, близько 09.15 год., знаходячись у АДРЕСА_3 , побачив раніше не знайому йому малолітню ОСОБА_8 , яка утримувала в руці свій мобільний телефон марки «Honor 7A», та керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, визначив останній об`єктом свого злочинного посягання. Після чого ОСОБА_5 пішим ходом прослідував за малолітньою ОСОБА_8 , та наблизившись до неї з заду, умисно, із корисливих спонукань, діючи відкрито, шляхом ривку рукою з рук ОСОБА_8 , відібрав належний їй мобільний телефон марки «Honor 7A» вартістю близько 2000 гривень. У цей час ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його протиправні дії носять відкритий характер, утримуючи вищезазначене викрадене майно швидко втік з місця вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, ОСОБА_5 умисно, повторно із корисливих спонукань, відкрито, викрав, належний ОСОБА_8 мобільний телефон, чим спричинив їй матеріальний збиток на суму близько 2000 гривень.

08.05.2023 о 13:20 год. в порядку ст.208 КПК України, працівниками поліції за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за адресою: АДРЕСА_4 , було здійснено фактичне затримання ОСОБА_5 .

08.05.2023 ОСОБА_5 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Причетність ОСОБА_9 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

-даними протоколу допиту законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ;

-даними опитування ОСОБА_5 ;

-даними протоколу допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ;

-даними протоколу допиту малолітнього свідка ОСОБА_12 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_13 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 ;

-даними протоколу огляду мобільного телефону марки «Honor»;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, у ході якого потерпіла ОСОБА_8 упізнала ОСОБА_5 як особу нападника при вчиненні грабежу;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, у ході якого свідок ОСОБА_12 упізнала ОСОБА_5 як особу нападника при вчиненні грабежу;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, у ході якого свідок ОСОБА_14 упізнав ОСОБА_5 , як особу яка продала мобільний телефон марки «Honor»;

-даними протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_9 ;

-даними протоколу огляду місця події, а саме вул. Дедишко біля будинку № 36 в напрямку вул. Шевченка м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області.

Проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, слідство приходить до висновку про доцільність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення останнім кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та іншого альтернативного покарання не передбачено.

Таким чином, знаючи про невідворотність такого виду покарання за вчинене кримінальне правопорушення, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду і таким чином уникати передбаченого КК України покарання. Окрім цього, на даний час у суді розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що вказує на небажання ОСОБА_5 ставати на шлях виправлення, та продовження вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Також при вивченні особи підозрюваного встановлено, що за місцем своєї офіційної реєстрації він не проживає, не працевлаштований, що свідчить про відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків. З огляду на обставини при яких підозрюваний ОСОБА_5 відкрито викрав чуже майно, йому відомий маршрут по якому малолітні потерпіла та свідок ходять до школи, що у свою чергу він може використати з метою незаконного впливу на них.

Аналізуючи всі обставини при яких було вчинено дане кримінальне правопорушення, слідство приходить до висновку, необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спроб з боку останнього переховуватись від органів досудового розслідування та або суду; незаконно впливати на малолітніх потерпілу, свідка скоєного кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали вимоги за клопотанням та просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до наступних висновків.

08.05.2023 року внесені відомості до ЄРДР за №0000199 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що підтверджується копією витягу із ЄРДР .

08.05.2023 ОСОБА_5 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити, серед іншого, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005, «Биков проти Російської Федерації»10.03.2009).

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у даному клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.

На переконання сторони обвинувачення, підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для застосування до особи запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі (рішення у справах «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Свершов проти України» від 27.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012, «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000).

Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні.

З указаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. Він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» від 28.11.2017).

Оцінюючи заявлені стороною обвинувачення ризики переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи повідомлені дані про особу підозрюваного, в світлі запровадженого в Україні воєнного стану відмічає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження існування таких ризиків, вказані твердження є формальними та сумнівними, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ймовірність їх настання, що для їх запобігання неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційним легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суворість можливого покарання, дані про особу підозрюваного, зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Керуючись статтями 132, 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваного ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000199 від 08.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 липня 2023 року включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 09 травня 2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду на їх вимогу;

- не залишати цілодобово своє постійне місце мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Строк дії ухвали два місяці.

Виконання ухвали доручити відділенню поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Слідчий суддя ОСОБА_1