Дата документу 21.06.2023 Справа № 333/8842/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 338/8842/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/843/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 296 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_13 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, українка, громадянка України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштована, перебуває у шлюбі (зі слів), має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Запоріжжя, українка, громадянка України, має середню освіту, офіційно не працевлаштована, не заміжня, дітей не утриманні не має, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та їм призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі кожній.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у солідарному порядку у відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, у відшкодування майнової шкоди 1150 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 17000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

31 серпня 2021 року, приблизно о 19.08 годині, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, знаходячись на території центру сімейного відпочинку «Rental Center», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 1, діючи умисно, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та явної неповаги до установлених норм поведінки у суспільстві, нехтуючи і показуючи свою зневагу до елементарних правил моральності та добропристойності, протиставляючи себе іншим громадянам, в присутності сторонніх осіб, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту, застосовуючи нікчемний привід та реалізуючи свій злочинний умисел, нанесли неповнолітній ОСОБА_10 не менше 16-ти травматичних впливів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_7 підійшла до неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 та нанесла їй два удари заламінованим листом паперу в область голови та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, разом з невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, схопила неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 за волосся та потягнула у бік басейну, який розташований на території вищезазначеного центру сімейного відпочинку та штовхнула у воду.

Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, через незначний проміжок часу, коли потерпіла вийшла з басейну та направилась до барної стійки, до неї підійшли ОСОБА_8 , ОСОБА_7 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та виражаючись нецензурною лайкою, почали наносити тілесні ушкодження руками по голові та тулубу.

Внаслідок вищезазначених дій, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена у ході досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, нанесли неповнолітній ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, а саме: садна на лобовій ділянці, правій та лівій тім`яних ділянках, в ділянці лівого ліктьового суглоба, лівого передпліччя, лівого та правого колінних суглобів, лівої гомілки, синець в ділянці лівої гомілки, що утворились від не менш 16-ти травматичних впливів тупого предмета.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що як вбачається з досліджених по справі доказів, у тому числі з показань обвинувачених та відеозапису з камер спостереження, на території центру відпочинку жодних відвідувачів, окрім компанії обвинувачених не було.

Також, на переконання захисника, не ґрунтуються на матеріалах справи висновки суду про те, що ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим слідством особою тягнули потерпілу в бік басейну, в результаті чого остання впала на підлогу і вони зіштовхнули її в басейн.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що ОСОБА_7 не била потерпілу руками чи ногами, вона просто утримувала її руку, щоб не допустити бійку, а під час штовханини, потерпіла та невстановлена особа разом впали на коліна біля басейну, після чого потерпіла впала у воду.

Вказане підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що ОСОБА_7 просто тримала потерпілу за руку і в басейн її не штовхала.

Вважає, що з відеозапису неможливо чітко встановити, від чого саме потерпіла впала у воду, а пояснення потерпілої та свідка з цього приводу є сумнівними та суперечливими.

Окремо суд як на докази вини послався на протоколи пред`явлення для впізнання, які містять суттєві протиріччя, зокрема: потерпіла впізнала ОСОБА_7 як особу, яка кидалася в неї стаканом, хоча таку особу фактично встановити не вдалося; ОСОБА_8 вона впізнала як особу, яка штовхала її в басейн, що не відповідає змісту відеозапису.

Також зазначає, що надані в ході допиту показання є сумнівними, про що свідчить намагання потерпілої приховати своє працевлаштування в центрі відпочинку. Потерпіла повідомила, що вона прийшла до подруги та лише допомагала їй, хоча зі змісту відеозапису чітко вбачається, що вона підробляла в цьому закладі.

Фактично суд не надав жодної оцінки поясненням потерпілої, проте послався на них як на належний доказ винуватості обвинувачених, хоча повинен був поставитись до них критично.

Крім того, суд вибірково висвітлив показання свідків. Так, свідок ОСОБА_14 на запитання захисника про те, чи чула вона від обвинувачених нецензурну лайку, відповіла що не чула, що вказує на відсутність будь-якої зневаги до потерпілої чи людей, які оточували обвинувачених.

Також не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що потерпіла не була ініціатором активної фази конфлікту, оскільки саме вона вирішила вийти з-за барної стійки та наблизитись до невстановленої особи, почала підіймати руки в сторону жінки, тобто саме вона була ініціатором конфлікту, висловлювалась вкрай неввічливо, ображала обвинувачених, отже першою почала словесну перепалку.

І навпаки, саме обвинувачені намагались припинити конфлікт, а вся бійка відбувалась між потерпілою та невстановленою особою, обвинувачені в конфлікті участі не приймали.

За таких обставин вважає, що обвинувачені не порушували громадський порядок, тим більше з мотивів явної неповаги до суспільства.

До того ж, хоча конфлікт відбувся в громадському місці, однак внаслідок нього не припинилася робота закладу та у конфлікт не були втягнуті відвідувачі цього закладу, не було знищене майно закладу.

З приводу призначеного покарання зазначає, що обвинувачені вибачились перед потерпілою під час промови в дебатах, шкодують про конфлікт, розуміють, що навіть враховуючи образи з боку потерпілої, не варто було переходити до штурханини.

Крім того, суд незаконно визнав вчинення злочину щодо неповнолітньої особи як обставину, що обтяжує покарання, оскільки така обставина не передбачена в ч. 1 ст. 67 КК України

Також зазначає, що обвинувачені раніше не судимі, вчинені ними дії не створили значних наслідків, вони не мають негативних характеристик за місцем проживання, ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину 14 років, потерпілий не просив призначити покарання, пов`язане із позбавленням волі.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особи обвинувачених, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, вибачення перед потерпілою та інші обставини справи, суд мав можливість призначити їм покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

З приводу цивільного позову зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження суми матеріальних збитків, а заявлений позов про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також кваліфікацію судом їх дій, вид і розмір призначеного покарання, вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд помилково визнав вчинення злочину щодо неповнолітньої особи як обставину, що обтяжує покарання, оскільки така обставина не передбачена в ч. 1 ст. 67 КК України, перелік яких є вичерпним.

Просить вирок змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо неповнолітньої.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_9 підтримав подану ним апеляційну скаргу та зазначив, що конфлікт виник між потерпілою та невстановленою особою, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мали наміру вчиняти хуліганські дії. Крім того, у закладі відпочинку не було інших відвідувачів, а об`єктивна сторона хуліганства відсутня. У випадку, якщо не буде встановлено підстав для закриття кримінального провадження, просив застосувати ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачених від відбування покарання з випробуванням. Просив врахувати, що обвинувачена ОСОБА_8 є вагітною, на підтвердження чого надав довідку з медичного закладу.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу свого захисника без доповнень.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду не підтримала апеляційну скаргу захисника обвинувачених, вважала, що суд дослідив всі обставини справи, дав їм належну оцінку. Дії обвинувачених кваліфіковані вірно, покарання призначено в межах санкції статті. Апеляційну скаргу прокурора підтримала в повному обсязі.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та зазначила, що злочин було вчинено у відношенні неповнолітньої потерпілої. Вважала, що наданий захисником протокол ультразвукового обстеження вагітних не є доказом на підтвердження вагітності ОСОБА_8 .

Законний представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 у судовому засіданні апеляційного суду просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг прокурора та захисника обвинувачених, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачених та їх захисника, прокурора, представника та законного представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинувачених підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що у її знайомої ОСОБА_15 виник конфлікт з потерпілою ОСОБА_10 , яка знаходилася за барною стійкою, поводила себе грубо та ображала ОСОБА_15 , її та її дітей. Вона повернулася до барної стійки і листом з меню махнула перед обличчям потерпілої, але не вдарила. У цей час ОСОБА_15 з потерпілою зчепилися та почали штовхати одна одну. Вона намагалася їх розчепити. Потерпіла чіплялася за неї руками, проте вона не пам`ятає, щоб тримала потерпілу за волосся. Потім потерпіла впала в басейн, вона її до басейну не штовхала. Вважає, що потерпіла підсковзнулася на мокрій підлозі та сама впала в басейн. Після цього потерпіла вилізла з басейну, була агресивна, продовжила кричати і погрожувати їм. Ушкоджень на потерпілій вона не бачила. Вона разом з дітьми та знайомою одяглися та пішли на вихід з центру відпочинку. У цей час її донька ОСОБА_8 , почувши погрози та нецензурну лайку в бік матері, не витримала та побігла до потерпілої, яка знаходилася за барною стійкою. ОСОБА_8 схопила потерпілу за волосся. Вона також підійшла до барної стійки, намагалася забрати свою дитину та розняти їх. Потерпіла впала на коліна на підлогу та чіплялася руками за її ноги. ОСОБА_8 вчепилася в волосся потерпілої, а потерпіла намагалася дати відсіч її доньці.

Додатково повідомила, що вона та її донька ОСОБА_8 ударів потерпілій не наносили, волосся їй не видирали, і ушкодження потерпіла отримала під час падіння, а волосся можливо їй вирвала знайома ОСОБА_15 . Будь-яких образ та нецензурних висловів вона в адресу потерпілої не казала. Вона лише намагалася розняти дівчат та припинити бійку.

Обвинувачена ОСОБА_8 у суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та зазначила, що між знайомою її матері ОСОБА_15 та потерпілою ОСОБА_10 виникла сварка. Потерпіла перша накинулася на ОСОБА_15 , вчепилася в неї, хватала її за руки. До них підбігла донька ОСОБА_15 та підійшла її матір ОСОБА_7 , яка 2-3 рази «ляпнула» потерпілу папірцем по обличчю. Особисто вона до них не підходила. Біля басейну всі штовхалися, хваталися один за одного, потерпіла хапала всіх за руки, всіх проклинала. Її матір ОСОБА_7 намагалася розборонити всіх. ОСОБА_15 скинула потерпілу в басейн. Коли вони зібралися і уходили з центру, вона почула крики та образи від потерпілої на їх адресу, можливо потерпіла хотіла конфлікту. Вона не витримала, повернулася та підбігла до потерпілої, яка вже знаходилася за барною стійкою та схопила її за волосся лише один раз, через злість, замахнулася на неї, але не вдарила. Сказала потерпілій, що ніхто не має права ображати її матір. ОСОБА_15 також накинулася на потерпілу. Також підійшла її матір. Був момент, коли вони всі нахилися над потерпілою, яка була на підлозі. Потерпіла вчепилися в ноги ОСОБА_15 та її матері та виводила їх на конфлікт. Матір відтаскувала ОСОБА_15 від потерпілої. Вона також відірвала ОСОБА_15 від потерпілої та вони пішли додому.

Додатково повідомила, що не знає мети свого повернення до барної стійки, проте зазначила, що повернулась не для того, щоб вдарити потерпілу. Жодних ударів потерпілій не наносила. Можливо 16 травматичних впливів потерпіла отримала від знайомої матері ОСОБА_15 . Зазначила, що потерпіла сама намагалася падати на підлогу, і це була її захисна реакція. Під час подій вона нецензурно висловлювалась, але погроз в бік потерпілої не висловлювала. Її матір в адресу потерпілої нецензурно не висловлювалась, ударів потерпілій не наносила.

Таким чином, у суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а в апеляційній скарзі також їх захисник, заперечують факт наявності у обвинувачених умислу на вчинення хуліганських дій.

Позиція обвинувачених зводилась до того, що потерпіла ОСОБА_10 сама була ініціатором сварки, словесно ображала їх, нецензурно висловлювалась, після чого в ході конфлікту випадково впала у басейн, а тілесні ушкодження могла отримати від знайомої ОСОБА_7 ОСОБА_15 , оскільки жодних ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілій не наносили.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , та доведення в повному обсязі їх вини саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що до барної стійки підійшла невстановлена під час досудового слідства жінка, яка почала висловлювати претензії, що вона хоче їсти, а в барі не має їжі та вона незадовільна обслуговуванням. Вона жінці у відповідь нічого не казала. Жінці не сподобалося її обличчя, вона їй сказала «Зроби обличчя простіше» та кинула їй в обличчя пластиковим стаканом. Вона просто посміхалася, а жінку це роздратувало. Вона вийшла із-за барної стійки і запитала у жінки «Навіщо вона це зробила», жінку вона не чіпала. Жінка почала махати руками, у відповідь вона схопила її руки. Після чого ОСОБА_7 вдарила її по обличчю паперами, які тримала в руці. У подальшому її штовхнули в басейн. Коли вона вилізла з басейну, то зайшла за барну стійку, де у неї почалася паніка, істерика та судороги. За барну стійку зайшла ОСОБА_8 , яка вчепилася їй за волосся і почала за них тягати. Потім за барну стійку зайшли ОСОБА_7 та невстановлена жінка, які повалили її на підлогу, вона стояла на колінах, а жінки втрьох почали бити її кулаками, ногами та руками, кожна нанесла їй не менше 3-х ударів. Вона намагалася відчепити їх руки від волосся. ОСОБА_8 в її адресу висловлювала нецензурною лайкою, зазначала, що вона погана та не правильно себе поводить. Під час бійки вона отримала не менше 16 ушкоджень. ОСОБА_7 била її, штовхала та тягала за волосся, ОСОБА_8 била її за барною стійкою та тягала за волосся.

Законний представник потерпілої ОСОБА_10 батько ОСОБА_11 , у суді першої інстанції показав, що йому стало відомо про цинічне побиття своїй доньки, також він бачив відео події. На тілі доньки були сінці, на шиї та на ногах подряпини, її нудило. Вони з донькою зверталися за медичною допомогою до неврапотолога, який направив доньку для проходження МРТ, ушкоджень головного мозку виявлено не було. ОСОБА_16 приймала заспокійливі пігулки, вона була змушена звернутися до психолога. Її психологічний стан після події замкнутість, постійні сльози, відчуженість. У неї погіршився сон, кричить по ночах. Змінилось коло її оточуючих, воно зменшилось. Вона в бійках ніколи участі не приймала.

Свідок ОСОБА_17 , яка є рідною сестрою потерпілої, у суді першої інстанції показала, що їй подзвонила ОСОБА_10 та повідомила, що її побили три жінки і кинули в басейн. Коли ОСОБА_10 приїхала додому, вона була в шоковому стані, у неї були садна на руках, на ногах нижче коліна, на спині. Коли вона зайшла після ОСОБА_10 до ванної кімнати, вся раковина було у волоссі останньої, на її голові були проплішини. ОСОБА_10 їй розповіла, що на неї напали три жінки, які били її без причини, обзивали, ображали, кидали в неї бокали для пива. Після цієї події у ОСОБА_10 погіршився психологічний стан, вона стала замкнутою, відсторонилась від родини, постійно плакала. Їй довелося спати разом з ОСОБА_10 , яка серед ночі сіпалася, плакала. У неї пропав інтерес до навчання, життя, до вивчення мов, до друзів. Батьки відправили ОСОБА_10 до психолога, де вона проходить реабілітацію.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що вона попросила відвідувачів розрахуватися і підійти на бар. За стійкою бару знаходилася ОСОБА_10 . Одній з жінок не сподобалося обличчя ОСОБА_10 , вона сказала щоб та зробила обличчя простіше, на що ОСОБА_10 погодилася. Жінка відійшла від барної стійки на два метри, але повернулася і кинула ОСОБА_10 в обличчя бокал, на що ОСОБА_10 вийшла із-за барної стійки і запитала у неї «навіщо ви це робите». Жінка схопила ОСОБА_10 за волосся, нагнула її, та схопила за руки, до них підбігла подруга жінки, теж схопила ОСОБА_10 за руки. Жінки повалили ОСОБА_10 на підлогу, погрожували скинути її в басейн, казали їй «як ти себе поводиш з дорослими, навчись правильно розмовляти». Вона намагалася розняти всіх, але цей їй не вдалося. ОСОБА_7 біля басейну не наносила удари потерпілій, лише тримала її та заламувала руки. Після цього жінки скинули потерпілу в басейн. Вона сказала жінкам, що вже їде поліція, на що жінки почали швидко збирати речі. Коли ОСОБА_10 вийшла з басейну та зайшла в робочу зону бара, то жінки повернулися до бару, зайшли в робочу зону бару. ОСОБА_7 схопила ОСОБА_10 за волосся, остання впала на коліна і трималася за своє волосся. ОСОБА_7 коліном намагалася нанести удар в ніс потерпілої, але нанесла удар в праву скроневу частину голови. ОСОБА_8 також схопила потерпілу, нанесла їй удар по спині та намагалася нанести удари в голову. Третя жінка намагалася їх розняти, але потім теж почала наносити потерпілій удари. Всі три жінки наносили удари потерпілій руками. Вона бачила, як потерпіла отримала 3-4 удари в голову, але хто наніс ці удари не пам`ятає. Вона теж намагалася їх розняти, але не змогла. Погроз з боку жінок не чула, ОСОБА_10 також не висловлювала погрози жінкам, лише гучно кричала та плакала. Діти жінок кричали їм «мама зупинись». Коли жінки пішли, ОСОБА_10 лежала на підлозі і плакала, у неї були роздряпані коліна та руки, вона скаржилася на біль в спині, на підлозі бару валялося вирване її волосся.

Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_10 , законного представника потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі захисником обвинувачених не вказані ймовірні причини обмови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з боку потерпілої та свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з висновку експерта № 1684п від 3 вересня 2021 року вбачається, що садна на лобовій ділянці, правій та лівій тім`яних ділянках, в ділянці лівого ліктьового суглоба, лівого передпліччя, лівого та правого колінних суглобів, лівої гомілки, синець в ділянці лівої гомілки у ОСОБА_10 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Виявлений комплекс тілесних ушкоджень утворився від не менш 16-ти травматичних впливів. Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи. Найбільш вірогідне взаєморозташування злочинця і потерпілого в момент спричинення останній тілесних ушкоджень могло бути будь-яким, за умов доступності травмованих ділянок для їх ушкодження. Виявлені тілесні ушкодження розташовані в ділянках що є доступними для спричинення власною рукою. Виключається можливість утворення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах одноразового падіння з висоти власного зросту на тупу плоску поверхню (т. 1, а.с. 117-119).

З протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25 листопада 2021 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 на фото № 1 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка 31 серпня 2021 року, знаходячись біля барної стійки на території центру відпочинку схопила її за волосся, намагалась нанести удар файлом в обличчя та кинула в басейн (т. 1, а.с. 105-110).

З протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25 листопада 2021 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 на фото № 3 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 31 серпня 2021 року, знаходячись біля барної стійки на території центру відпочинку схопила її за волосся та намагалась ударити руками по спині (т. 1, а.с. 111-116).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 21 вересня 2021 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 детально продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили у відношенні неї кримінальне правопорушення, вказала на механізм та локалізацію заподіяних їй тілесних ушкоджень, і її пояснення є аналогічними тим, які вона надала в судовому засідання під час допиту в суді першої інстанції (т. 1, а.с. 166-177).

З висновку експерта № 1894к від 25 жовтня 2021 року вбачається, що відомості стенограми до протоколу проведення 21 вересня 2021 року слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 не надають змоги об`єктивно виділити кількісні та локаційні характеристики травматичних впливів, але за загальними груповими характеристиками (садна, синці), їх переважна локалізація в ділянках кінцівок та голови, дає підстави вважати за можливе утворення встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 за показами, що зазначені у стенограмі до протоколу проведення 21 вересня 2021 року слідчого експерименту за її участі (т. 1, а.с. 131-137).

Зі змісту дослідженого судом першої інстанції диску з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських від 31 серпня 2021 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 пояснює поліцейським, що жінкам, які відпочивали не подобалося обслуговування. Вона знаходилася за барною стійкою, коли жінки підійшли розраховуватися, почали ображати її, в тому числі висловлювалися в її адресу нецензурною лайкою, одна з жінок жбурнула в неї пластикові стакани. Коли потерпіла вийшла з-за барної стійки, на неї налетіли три жінки, схопили її за волосся та кинули в басейн. Поліцейський, оглядаючи ззовні потерпілу, підтверджує, що потерпіла має тілесні ушкодження, садна (т. 1, а.с. 142).

З протоколу огляду предмету від 7 грудня 2021 року вбачається, що об`єктом огляду є оптичний CD-диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, розташованої біля барної стійки на території центру сімейного відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 122-127, 130)

Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що за барною стійкою в робочій зоні знаходяться потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 . Невстановлена досудовим слідством жінка на ім`я ОСОБА_15 жестикулює в адресу потерпілої ОСОБА_10 та відходить від бару і одразу повертається, кидає в обличчя потерпілої пластикові бокали та емоційно висловлюється в адресу потерпілої. Потерпіла ОСОБА_10 виходить з бару в напрямку невстановленої особи та вони схопили одна одну за руки. Потерпіла одразу розвернулася та пішла назад. Невстановлена особа наздогнала потерпілу та схопила її за руку та за волосся, почала її тягати за волосся. До них підійшла обвинувачена ОСОБА_7 , яка нанесла декілька ударів потерпілій по голові файлом з меню та вони вдвох повалили потерпілу на підлогу. Свідок ОСОБА_14 намагалася розтягти їх та відійшла. Обвинувачена ОСОБА_7 та невстановлена особа потягли за руки та одежу потерпілу до басейну, штовхали її та кинули до басейну. Обвинувачена ОСОБА_8 не втручалася в дану бійку, знаходилася неподалік, між барною стійкою та басейном. Потерпіла вийшла з басейну та повернулася в робочу зону за барну стійку. Обвинувачені та невстановлена особа повернулися до лежаків, переодяглися та пішли на вихід. Через деякий час до робочої зони за барну стійку повернулася обвинувачена ОСОБА_8 схопила потерпілу за волосся, почала тягати її за волосся та замахуватися на потерпілу. Підійшла невстановлена особа і також схопила потерпілу за волосся, почала її бити, звалила на підлогу. Свідок ОСОБА_14 намагалася розтягти їх. До них приєдналася обвинувачена ОСОБА_7 , яка нахилилася над потерпілою і наносила їй удари, обвинувачена ОСОБА_8 також нахилилася і наносила удари потерпілій та тягала її за руки. Обвинувачена ОСОБА_7 відтягла від потерпілої ОСОБА_8 і вони пішли від барної стійки, за ними пішла невстановлена особа. Потерпіла піднялася з підлоги, до неї підійшла ОСОБА_14 .

З висновку практичного психолога від 17 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_10 відвідує консультаційні зайняття з практичним психологом з 9 вересня 2021 року по теперішній час. Контакт продуктивний. Емоційний стан ускладнений. Переважає емоційна лабільність. Настрій пригнічений. Емоційні реакції невротичного ґенезу. Вкрай виражена підозра, тривожність на фоні психотравми. Послаблена когнітивна діяльність. Інтелект збережений. З дівчиною проводиться корекційна робота на розвиток «Я концепції», зниження тривожних проявів, формування втраченої довіри до оточуючих. Дитина потребує подальшої колекційної роботи з практичним психологом (т. 1, а.с. 51).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених про те, що визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження їх вини і не взяв до уваги докази їх невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення, показання потерпілої повністю, а показання свідка ОСОБА_14 в достатній мірі щодо істотних обставин справи узгоджуються з іншими дослідженими доказами та наданими стороною обвинувачення документами, а особливо зі змістом відеозапису з камери відеоспостереження, розташованої біля барної стійки на території центру відпочинку.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Так суд першої інстанції оцінивши в сукупності надані йому докази прийшов до вірного висновку, що версія ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 про те, що вони не вчиняли жодних протиправних дій та не наносили тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 є неспроможною та повністю спростовується показаннями потерпілої, свідків та дослідженим в суді відеозаписом події, яким зокрема, зафіксовано, що потерпіла загрози обвинуваченим не становила, тілесних ушкоджень їм не наносила, а відповідно у обвинувачених були відсутні підстави для захисту від якихось нібито агресивних чи провокативних дій потерпілої ОСОБА_10 .

Суд вірно встановив, що під час події ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розуміли, що їх дії у відношенні потерпілої ОСОБА_10 носять протиправний характер.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинувачених з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , які не доводять її вини у вчиненні кримінального правопорушення, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання потерпілої та вказаного свідка викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, щодо істотних обставин події їх показання є логічними і послідовними, вони узгоджуються між собою в суді, також ці показання в цілому узгоджуються з відеозаписом з камери спостереження, і істотно не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених про відсутність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку з відсутністю у них умислу на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі Постанова), хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до п. 4 Постанови, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Відповідно до п. 5 Постанови, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Суб`єктивна ж сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку обґрунтовано встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїми умисними узгодженими спільними діями нанесли потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження.

Причому, відповідно до висновку експерта № 1684п від 3 вересня 2021 року, завдано їй було не менше 16 травматичних впливів, а локалізовані тілесні ушкодження були по всьому тілу в область голови, рук та ніг.

До того ж, з наведеного вище відеозапису видно, що окрім потерпілої, обвинувачених та невстановленої особи, на місці події були інші особи, у тому числі свідок ОСОБА_14 .

На переконання колегії суддів, обвинувачені не могли не розуміти, що вони знаходяться у громадському місці (яке є центром саме сімейного відпочинку, де люди можуть приходити з малими дітьми) та своїми діями проявляють зневажливе ставлення до громадського порядку, а показання потерпілої та свідка ОСОБА_14 поза розумних сумнівів доводять, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були направлені саме на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Безумовним підтвердженням цього є те, що вказані події відбулись у вечірній час доби, у загальнодоступному місці, де відпочивають люди, конфлікт з потерпілою ОСОБА_10 обвинувачені розпочали використовуючи малозначний привід, нібито через погане обслуговування та відсутність їжі в барі, провокували потерпілу та нецензурно висловлювались на її адресу, протиправні дії обвинувачених супроводжувались нанесенням потерпілій тілесних ушкоджень, а також те, що обвинувачені уперто не припиняли свої дій, перестали наносити потерпілій удари лише тоді, коли дізнались, що свідок ОСОБА_14 викликала співробітників поліції.

З показань вищевказаного свідка також вбачається, що потерпіла не нападала на обвинувачених, і навпаки, вона тільки захищались від нападниць та закривались від їх ударів, і такі показання повністю підтверджуються відеозаписом з камери спостереження, з якого вбачається, що на відеозаписі не зафіксовано будь-які протиправні дії з боку потерпілої, вона не несла якоїсь загрози обвинуваченим, не ображала їх та не наносила їм тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що поведінка обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була зухвалим викликом соціальному оточенню, а обстановка і обставини події, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки поведінки обвинувачених свідчать про те, що вона була зумовлена саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю.

Врахувавши викладене, дослідивши зібрані у справі докази та постановляючи вирок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених щодо наявності сумнівів з приводу доведеності їх вини є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується доводів захисника обвинувачених з приводу суворості призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочину щодо неповнолітньої за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особи обвинувачених, у тому числі наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини, яка не досягла 14 років.

Також суд першої інстанції послався на думку законного представника потерпілої з приводу призначення найсуворішого покарання, відсутність будь-яких дій щодо примирення з потерпілою стороною та наявність не відшкодованої шкоди.

Проте, суд не в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вперше вчинили кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувались, на обліку у нарколога та психіатра не перебувають.

Також колегія суддів не може не врахувати, що обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні сина 2009 року народження, а обвинувачена ОСОБА_8 на теперішній час перебуває на 8-му тижні вагітності.

Окремо слід звернути увагу на те, що суд першої інстанції помилково визнав вчинення злочину щодо неповнолітньої особи як обставину, що обтяжує покарання, оскільки така обставина не передбачена в ч. 1 ст. 67 КК України, а відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України, при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку про необхідність виключення з вироку посилання на визнання вчинення злочину щодо неповнолітньої особи обставиною, що обтяжує покарання.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, вперше притягаються до кримінальної відповідальності, на обліку у нарколога та психіатра не перебувають, ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітнього сина, а ОСОБА_8 є вагітною.

На переконання колегії суддів, покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, є досить суворим в даному випадку для досягнення своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень і вважає, що у даному провадженні наявні передбачені законом підстави для застосування ст. 75 КК України до призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченим покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілої, то колегія суддів вважає, що рішення суду про відшкодування обвинуваченими моральної шкоди потерпілій у розмірі 10000 гривень є обґрунтованим, а розмір стягнутої суми відповідає обставинам, які настали для потерпілої після скоєння кримінального правопорушення щодо неї.

Вимоги сторони захисту в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 1150 гривень також є необґрунтованими з огляду на наступне.

Направлення на обстеження та вартість проведення томографії підтверджується копією квитанції, наданою потерпілою стороною та долученою до матеріалів кримінального провадження, і враховуючи час проведення цього обстеження (16 вересня 2021 року), у колегії суддів відсутні підстави сумніватися в тому, що таке обстеження проводилося саме через отримані потерпілою 31 серпня 2021 року тілесні ушкодження.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо неповнолітньої.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Нагляд за поведінкою засудженої покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_7 .

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Нагляд за поведінкою засудженої покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_8 .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4