1Справа № 335/6090/23 1-кп/335/697/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду за адресою: вул. Перемоги, 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04 січня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, одруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, військовослужбовця, займаючого посаду начальника їдальні взводу матеріально-технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (до 08.12.2022 начальника продовольчого складу НЗ відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 ), у військовому званні «старшина 1 статті», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 Кримінального кодексу України,

з угодою про визнання винуватості від 30 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2021 року № 153, старшину 2 статті ОСОБА_4 призначено на посаду начальника продовольчого складу НЗ відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за контактом старшина 2 статті начальник продовольчого складу НЗ відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою та берегти державне майно.

Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Відповідно до п. 13 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04.08.2000 військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників. Умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати та відповідати вимогам вибухопожежобезпеки.

Відповідно до розділу 6 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 09.12.2002 - зберігання продовольства, військової техніки та майна організовується на продовольчих складах, а також на військових продовольчих складах. До військових продовольчих складів належать продовольчі склади з`єднань і військових частин. Для зберігання продовольства, військової техніки та майна на продовольчих складах обладнуються універсальні й спеціалізовані сховища (навіси).

Крім того, відповідно до посадови обов`язків начальник складу являється матеріально-відповідальною особою та відповідає за приймання та видачу, правильне зберігання продовольчого майна.

Крім того, начальник складу зобов`язаний серед іншого суворо виконувати правила зберігання, приймання, видачу та здачу майна, вести якісний та кількісний облік зберігає мого майна, не ріже одного разу на місяць звірятися з даними обліку, своєчасно здавати склад під охорону, тобто виконує адміністративно-господарські обов`язки, тобто обов`язки пов`язані з розпорядженням державним майном.

Так, 10 квітня 2022 року військова частина НОМЕР_1 в особі начальника продовольчої служби тилу логістики старшого лейтенанта ОСОБА_6 та начальника продовольчого складу взводу матеріально-технічного забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшини 1 статті ОСОБА_4 на підставі чекової вимоги №40 (книжка 000314 ЧВГ) від 10 квітня 2022 року отримали від військової частини НОМЕР_2 харчовий добовий раціон «Нідерланди раціон 1-8» у кількості 2500 комплектів на загальну суму 1 377 200,00 грн. та 313 картонних коробок загальною сумою 1 565, 00 грн.

В цей же день, тобто 10 квітня 2022 року на підставі накладної №342 від 10.04.2022 старшиною 1 статті ОСОБА_4 було отримано харчовий добовий раціон «Нідерланди раціон 1-8» у кількості 2500 комплектів на загальну суму 1 377 200,00 грн. та 313 картонних коробок загальною сумою 1 565, 00 грн.

При цьому, ОСОБА_4 у період 10.04.2022 по 08.12.2022, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та являючись при цьому військовою службовою особою, в порушення ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», п. 13 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04.08.2000, розділу 6 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 09.12.2002, перебуваючи у Вознесенівському районі міста Запоріжжя належним чином не організував, умови зберігання які б виключили можливість втрати військового майна належного військової частини НОМЕР_1 , а саме харчового добового раціону «Нідерланди раціон 1-8» у кількості 2500 комплектів на загальну суму 1 377 200,00 грн. та 313 картонних коробок загальною сумою 1 565, 00 грн., в установленому порядку не забезпечив. Не вживав заходів щодо зберігання в призначеному для цього місці військового майна, а саме харчового добового раціону «Нідерланди раціон 1-8» у кількості 2500 комплектів на загальну суму 1 377 200,00 грн. та 313 картонних коробок загальною сумою 1 565, 00 грн, охорону його не забезпечив, внаслідок чого зазначене майно було втрачене, чим військовій частині НОМЕР_1 завдано збитків на загальну суму 1 378 765,00 грн., що у 1065 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто заподіяв тяжкі наслідки.

Таким чином, старшина 1 статті ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 425 КК України, а саме недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану.

30.06.2023 між керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст. ст. 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

За змістом цієї угоди прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 4 ст. 425, ст. 69 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен обвинувачений понести у виді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 58 КК України, а саме службове обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі.

При укладені угоди враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно з ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, участь у відсічі збройної агресії РФ на території України, беззастережне визнання своєї винуватості.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно з ст. 67 КК України відсутні.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Потерпілих за даним кримінальним провадження немає. Цивільного позову до суду не скеровано.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджене в ній покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Зазначив, що його згода на укладення угоди була добровільною, позиція істинною, при прийнятті ним такого рішення на нього будь-які особи не чинили тиску.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода відповідає вимогам закону, укладена добровільно, його підзахисний повністю розуміє наслідки укладення такої угоди та невиконання, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 425 КК України, які виразились в недбалому ставленні військової службової особи до служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану.

Шкода завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення повністю відшкодована.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 425 КК України, а саме недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, проходить військову службу, має стабільний дохід у виді грошового забезпечення, на утриманні будь-яких осіб немає, одружений, має зареєстроване місце проживання та зареєстроване місце перебування як внутрішньо переміщена особа, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У відповідності до ч.1 ст. 8 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є військовослужбовцем, активно сприяв розкриттю злочину, продовжив та бажає продовжувати службу, відшкодував шкоду, тобто ставлення винного до вчиненого, і конкретні обставини справи, суд вважає можливим при призначенні останньому за ч. 4 ст. 425 КК України застосувати ст. 69 КК України.

Суд, з підстав, зазначених раніше, вважає можливим застосування у відношенні ОСОБА_4 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче нижчої межі, передбаченої в санкції ч.4 ст.425 КК України.

При цьому суд зазначає наступне.

27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 (далі Закон № 2839-IX).

Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином вбачається, що злочин визначений ч. 4 ст. 425 КК України в даному переліку відсутній.

При цьому, суд застосовує статтю 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

При її затвердженні та узгоджені міри покарання, враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяння шкоди, приймання участі у відсічі збройної агресії РФ на території України, беззастережне визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд, враховуючи усі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, вважає за можливе призначити покарання, нижче нижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 425 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

При цьому, в своїй промові сторона обвинувачення посилалася на можливість, відповідно до ст. 58 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовця.

Службове обмеження для військовослужбовців є видом основного покарання з характерними ознаками: майновий характер застосування примусових заходів, що проявляється у відрахуванні в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду від десяти до двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого (ч. 2 ст.58 КК України); неможливість підвищення засуджених осіб за посадою, у військовому званні, за такого строку покарання не зараховано.

Службові обмеження для військовослужбовців можуть призначатися судом як у випадках, коли воно вказане в санкції норми Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, так і у випадках, коли суд, враховуючи обставини справ та особу засудженого дійде висновку про можливість застосування до нього цього покарання замість обмеження волі, чи позбавлення волі на строк не більше двох років (ч.1 ст.58 КК). Це покарання може застосуватися також при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), а також при звільненні від покарання на підставі закону України про амністію або акту про помилування (ст. 85 КК) та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. ст. 82, 83 КК). Службове обмеження для військовослужбовців застосовується на строк від шести місяців до двох років.

В юридичній літературі висловлюється думка про те, що службові обмеження є своєрідним видом виправних робіт для військовослужбовців. Разом з тим, необхідно звернути увагу на те, що службові обмеження слід розглядати як самостійний спеціальний вид покарання, який застосовується лише до військовослужбовців (крім тих хто проходить строкову службу) і відбуваються засудженими за місцем його військової служби.

До військовослужбовців відносяться особи, які проходять військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях України. Військову службу необхідно розглядати як державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних для неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на теперішній час продовжує службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка безпосередньо задіяна у відсічі військової агресії з боку РФ. Останній був мобілізований в установленому порядку та не є військовослужбовцем строкової служби. Характеризується за місцем служби тільки з позитивного боку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, є військовослужбовцем, не перебуває на строковій службі, отримує грошове забезпечення, і до нього може бути застосовано покарання у виді службового обмеження, яке передбачене ст. 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про можливість замінити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню було проведено судові експертизи, в яких покладено в основу обвинувачення, і органом досудового розслідування документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 3775,60 грн. на залучення експерта, суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати із обвинуваченого ОСОБА_4 .

Речові доказі у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, клопотань про його обрання до набрання вироком законної сили від учасників процесу не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 червня 2023 року, укладену між керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000004 від 04 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 425 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 425 КК України з застосуванням ст. 69 КК України (у редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_4 замінити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення останнього.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні розміром 3775 (трьох тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Вирок на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1