печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 30.10.2022 у межах кримінального провадження № 0000315,

ВСТАНОВИВ:

04.05.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , яка 05.05.2023 передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 , на повідомлення про підозру ОСОБА_3 , від 30.10.2022 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України.

У судове засідання підозрюваний чи його захисник не з`явились, про розгляд скарги заявник повідомлений належним чином, згідно з нормами ч.ч. 1, 8 ст. 135, ч. 1 ст. 136 КПК України, про причини неявки суду не повідомлено. До суду подано клопотання про відкладення судового розгляду через хворобу підозрюваної ОСОБА_3 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Як вбачається з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому проваджені, окрім іншого, може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

З матеріалів скарги вбачається, що у провадженні слідчих Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження № 0000315 від 23.04.2021 за підозрою групи осіб у незаконній організації та функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор, бездіяльності працівників правоохоронного органу щодо незаконної діяльності з організації або проведення азартних ігор, надання неправомірної вигоди та отримання неправомірної вигоди працівниками Національної поліції України за невжиття передбачених законодавством заходів та приховування виявленої ним незаконної діяльності з організації або проведення азартних ігор, легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, вчинених у складі злочинної організації, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 203-2, ч. 1 ст. 365-3, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 209, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 255 КК України.

Так, 30.10.2022 в межах кримінального провадження № 0000315 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України, однак, на думку заявника, повідомлення про підозру є необгрунтованим та містить процесуальні порушення, які допущено стороною обвинувачення, що стало підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Кримінальним процесуальним кодексом регламентовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування із врахуванням правил судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України (ч. 1 ст. 306 цього Кодексу), для об`єктивного та повного, неупередженого вирішення заявлених вимог, що і є метою судового розгляду. Важливою умовою під час розгляду є участь особи, що звернулася до суду із скаргою, оскільки законодавець передбачив обов`язковість її участі у судовому засіданні, на що прямо вказано у ч. 3 ст. 306 КПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ) в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Згаданий суд у своїх рішеннях, серед інших, у справах «Фрайдлендер проти Франції» від 27.06.2000 та «Смірнова проти України» від 30.07.2009, неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору.

При цьому, Суд нагадував, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 Конвенції (наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» від 26.02.2002). Обов`язок заявника також полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (наприклад, ухвала щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04.10.2001, рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» від 10.02.2005, ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» від 01.04.2008, рішення у справі «Мускат проти Мальти» від 17.07.2012).

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті проведення судового провадження в розумні строки забезпечує суд.

Водночас, Касаційним кримінальним судом Верховного Суду (далі - касаційний суд, ККС ВС) в ухвалі від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к (провадження №51-1512ск18) констатовано, що хоча у Кримінальному процесуальному кодексі України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

ККС ВС у постанові від 09.04.2019 у справі №306/1602/16-к (провадження №51-1925км18) зауважив, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання.

При цьому, ЄСПЛ, зокрема, в частині обґрунтування висновку про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника, акцентується увага обов`язку учасника процесу демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосереднє відношення до нього, та недопустимості зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989, «Чірікоста і Віола проти Італії» від 21.11.1995), оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005).

Суд враховує, зокрема, й висновки, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 про те, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

На думку слідчого судді, неодноразові клопотання в судових засіданнях особи, яка звернулась зі скаргою, про відкладення судового розгляду з різних причин та його неявка в чергове судове засідання, призначене на 21.06.2023, суперечить завданням кримінального провадження, принципу розумності строків, та свідчать про «зловживання правом» в розумінні цього визначення, розтлумаченого ЄСПЛ (як шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надано, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ (рішення у справах «S.A.S. проти Франції» від 01.07.2014 та «Миролюбов та інші проти Латвії» від 15.09.2009), а тому слідчий суддя приходить до висновку, що заявлені адвокатом ОСОБА_4 клопотання про відкладення судового розгляду та неявка останнього в чергове судове засідання, призначене на 21.06.2023 направлені на унеможливлення розгляду скарги у встановлені КПК України строки.

Таким чином, враховуючи приписи статей 26, 306 КПК України, водночас з метою дотримання вимог статей 6, 17 Конвенції, статей 7, 9 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених КПК України, щодо дотримання розумних строків при вирішенні поставлених перед судом питань, зважуючи на наявність доказів про обізнаність адвоката ОСОБА_4 та уповноваженої особи органу, бездіяльність якого є предметом оскарження, про дату, час та місце розгляду скарги, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги через повторну неявку заявника в судове засідання без поважних причин.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи викладене, вбачається, що на час розгляду скарги, заявлені стороною захисту вимоги, не підтримуються.

Керуючись ст. ст. 22, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 30.10.2022 у межах кримінального провадження № 0000315.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1