ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1890/23 Справа № 183/6338/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лисичанськ Луганської області, військовослужбовця військової служби за контрактом, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 червня 2023 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого тяжкого злочину, а саме у дезертирстві, вчиненому в період військового стану, що вказує на негативну репутацію останнього. Вказано, що санкція інкримінованого злочину передбачає суворе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини. Прийнято до уваги особу обвинуваченого, його характеризуючі дані. Зазначено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати його підзахисному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що заявлені ризики не підтверджуються доказами та є недоведеними, оскільки через запроваджений військовий стан на території України є неможливим виїзд чоловіків за кордон, свідками у справі є також військовослужбовці, на яких ОСОБА_6 не має впливу, втім судом даний факт не враховано і прийнято незаконне рішення, при цьому допущено спрощений підхід до розгляду справи.

Звертає увагу на недотримання судом першої інстанції практики ЄСПЛ.

Вказує, що ОСОБА_6 одружений та його родина проживає у м. Дніпрі, він є учасником бойових дій протягом останніх 5 років, має вищу освіту, що у своїй сукупності унеможливлює його втечу.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні не наведено достатнього обґрунтування того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, ОСОБА_6 виявляє бажання продовжити військову службу в лавах ЗСУ, готовий внести заставу.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали з викладених у них підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме у тому, що він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив місце служби з метою ухилення від військової служби в період військового стану, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи обставини справи та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що існує значна вірогідність того, що останній, з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

При цьому колегія суддів зважає на те, що суворість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні в період запровадження воєнного стану на території України тяжкого злочину, який міг призвести до тяжких наслідків.

Також характер вчиненого діяння, пов`язаного із небажанням військовослужбовця виконувати обов`язки військової служби, що у свою чергу підриває бойову готовність та боєздатність військового підрозділу в цілому, дає підстави грунтовно припускати, що ОСОБА_6 може продовжити вчинення такого роду злочинів.

Колегія суддів враховує, що у даному провадженні ще необхідно у межах судового розгляду допитати свідків, а тому ризик впливу на них з боку підозрюваного існує і є вагомим.

Колегія суддів приймає до уваги і те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений та його родина проживає в м. Дніпрі, втім, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що наявність соціальних зв`язків та попереднє проходження військової служби під час АТО не свідчить про те, що застосування до цього обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати та не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovich v. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Обговорюючи апеляційні доводи захисника щодо можливості застосування щодо ОСОБА_6 застави, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, за загальним правилом, що випливає із положень ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати заставу як альтернативний запобіжний захід, втім в окремих випадках, прямо передбачених процесуальним законом, може утриматись від її застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_6 у період воєнного стану інкримінований злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України у даному кримінальному суд вправі не визначати розмір застави, а доцільність її застосування як альтернативного запобіжного заходу має оцінюватись з урахуванням особливостей інкримінованого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та факторів і чинників, які можуть вплинути на її виправданість як запобіжного заходу за встановлених і доведених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приймає до уваги особливу вагомість вказаних ризиків, встановлених щодо ОСОБА_6 , оскільки останній небезпідставно обвинувачується у вчиненні умисних дій, спрямованих на ухилення від проходження військової служби, за вчинення інкримінованого йому злочину передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, істотних обставин, що могли б забезпечити його належну процесуальну поведінку в умовах застосування застави, не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до посилання на обставини, які були відомі суду першої інстанції і дістали належну оцінку, а також вони у своїй сукупності не спростовують наявності ризиків з переліку встановлених судом та не можуть бути прийняті до уваги з огляду на вищенаведене.

У зв`язку з викладеним, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3