Справа № 346/2636/23
Провадження № 11-кп/4808/371/23
Категорія ст.81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 , не довів своє виправлення, оскільки відсутні беззаперечні відомості щодо його відношення до праці, що мало б своїм наслідком можливість застосування умовно-дострокове звільненні відбування покарання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема посилається на те, що твердження суду про те, що він офіційно не працевлаштований, не є підставою для відмови в застосуванні умовно-дострокового звільнення, адже не всі виправні колонії можуть забезпечити засуджених робочими місцями на підприємстві УВП. При цьому, слід врахувати те, що на деяких виправних колоніях взагалі можуть бути відсутні підприємства. Крім того, в законі не передбачено, що потрібно офіційно працювати, щоб довести своє виправлення, оскільки суть не в тому як працювати чи офіційно чи ні, а в сумлінному ставленні до праці.

Стверджує, що головну вимогу для застосування умовно-дострокового звільнення він виконав повністю, про що свідчать шість заохочень, оголошених йому під час відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що слід відмовити у її задоволенні з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 був засуджений 07 червня 2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.185 ч.3, ст..ст.75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

З характеристики на засудженого ОСОБА_9 , погодженої заступником начальника ДУ "Коломийської виправної колонії № 41»", вбачається, що в місцях позбавлення волі він перебуває з 02.01.2020 р. З 02.01.2020 року відбував покарання в ДУ «Бахмутська виправна колонія (№6)». Під час тримання в ДУ «Бахмутська виправна колонія» не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались. Заохочення не застосовувались. З 24.01.2020 відбував покарання в ДУ «Селидівська виправна колонія (№82)». За час відбування покарання характеризувався наступним чином: не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. Застосовано чотири заохочення. З 16.04.2022 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». За час відбування покарання характеризується наступним чином: не допускав порушень, встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. Приймає активну участь в роботах з благоустрою місць позбавлення волі, розуміє їхню необхідність. Застосовано два заохочення. Вимог санітарії та гігієни дотримується, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. У взаємовідносинах з іншими засуджений неконфліктний. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». За характером спокійний, врівноважений. Зв`язок з родичами підтримує шляхом телефонних розмов. Виконавчі листи на засудженого не надходили. Згідно вироку вину в скоєному злочині визнав повністю..

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Неможливість адміністрації установи забезпечити належне працевлаштування засудженого не може бути визнана обставиною, яка доводить виправлення обвинуваченого, оскільки відповідно до вимог засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_9 ,. про те, що він своєю сумлінної поведінкою довів своє виправлення.

Зі змісту довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений ОСОБА_9 , отримав шість заохочення у вигляді подяк, зокрема за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до роботи по благоустрою місць позбавлення волі та активну участь в благоустрою установи та зразкову поведінку. Стягнень за час відбування покарання не мав. На засудженого ОСОБА_10 , виконавчий лист не поступав.

Зокрема, зі змісту довідки про працевлаштування засудженого №132 вбачається, що ОСОБА_8 за період часу з квітня 2022 року по березень 2023 року не працював, заробітну плату не отримував.

Згідно відомостей щодо проведення оцінки ризиків повторного вчинення правопорушення на засудженого ОСОБА_8 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній. З висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 вбачається, що останній став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_9 , лише намагається стати на шлях виправлення, але не довів його в достатньому обсязі для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Колегія суддів приймає до уваги, що раніше ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що для висновку про те, що останній може бути умовно-достроково звільнений від відповідальності суд повинен переконатись в тому, що в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які свідчать, що останній у разі умовно-дострокового звільнення, буде становити мінімальний ризик для суспільства, оскільки спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та має відповідну мотивацію спрямовану на дотримання законів України.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання в КВК № 41 офіційно працевлаштований не був. При вирішенні питання щодо застосування пільгової норми врахуванню та оцінці підлягає весь період відбування покарання. У той час досліджені матеріали свідчать про те, що відомості про залучення ОСОБА_8 до виконання робіт будь-якого типу в період 2020-2022 років взагалі відсутні. Відбуття ж певної частини покарання, наявність заохочень за дотримання засудженим правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та факт залучення до робіт з благоустрою засудженого самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст.81 КК України, оскільки дотримання правил поведінки, безпеки праці, недопущення порушення правил поведінки внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки, і ці обставини в достатній мірі не доводять виправлення засудженого.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405, 407,418,419,537,539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5