КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.03.2023 задоволено частково клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: медичне обладнання Система ангіографічна інтервенційна Azurion 3 M15 марки Philips Medical systems, яка запакована в 23 коробках, в частині розпорядження даним майном.

Зобов`язано уповноважену особу у кримінальному провадженні № 0000259 повернути ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: грошові кошти в сумі 10 000 Євро та 5000 доларів США.

Відмовлено в задоволенні решти вимог клопотання.

__________________________________________________________________

Справа № 757/10833/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2546/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурордругого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою залишити арешт, накладений на тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , медичне обладнання Система ангіографічна інтервенційна Azurion 3 M15 марки Philips Medical systems, яка запакована в 23 коробках, та накласти арешт на грошові кошти в сумі 10 000 Євро та 5000 доларів США, виявлені під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі прокурор вказував на те, що слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про накладення арешту на медичне обладнання, але безпідставно відмовлено в частині задоволення клопотання про накладення арешту на грошові кошти.

У судове засідання прокурор не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

27.06.2023 від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 надійшло клопотання про відкладення судового засідання з підстав зайнятості прокурора у проведенні процесуальних дій. Разом з тим, доказів на підтвердження вказаних прокурором причин неприбуття у судове засідання, до клопотання не долучено.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку власника майна ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині відмови в накладенні арешту на грошові кошти в сумі 10 000 Євро та 5000 доларів США, виявлені під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: Київська обл., АДРЕСА_2, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо відмови в накладенні арешту на вказані грошові кошти. Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно, а саме медичне обладнання, не оскаржується прокурором, а тому не перевіряється колегією суддів в цій частині.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000259 від 16.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва в якому, забезпечується Офісом Генерального прокурора.

Як зазначено в клопотанні, досудове розслідування розпочате за фактом того, що посадові особи суб`єкта господарської діяльності за попередньою змовою зі службовими особами закладів охорони здоров`я заволоділи грошовими коштами в особливо великих розмірах за результатами проведення процедури закупівлі медичного обладнання.

Так, в ході моніторингу порталу публічних закупівель «Prozzoro», встановлено, що між та ТОВ «Медгарант» () та КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання» () укладений договір № 684 від 27.12.2022 (ідентифікатор тендеру UA-2022-12-13-023702-а) про постачання медичного обладнання «Візуалізаційне обладнання для потреб медицини, стоматології та ветеринарної медицини (НК 024:2019: 37623 Система рентгенівська ангіографічна стаціонарна, цифрова (Ангіографічна система)» на суму 27 550 000,00 грн.

29.12.2022 службовими особами КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання» () здійснено переказ коштів на рахунок ТОВ «Медгарант» (), згідно накладної № 870 від 27.12.2022 у сумі 27 550 000,00 грн.

Експортером вказаного медичного обладнання є підприємство-нерезидент Podosker Enterprises Limited.

Встановлено, що вартість товару, згідно специфікації договору, значно перевищує ринкову вартість аналогічного товару, крім того ТОВ «Медгарант» () постачив на адресу медичного закладу раніше вживане медичне обладнання, яке не зареєстроване в Україні належним чином, всупереч п. 2.2 договору № 684 від 27.12.2022.

Згідно даних клопотання, внаслідок злочинних дій посадових осіб КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання» () та ТОВ «Медгарант» () збитки завдані державному бюджету можуть сягати 1 млн. грн.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2023 надано дозвіл на проведення обшуку на території домоволодіння, усіх жилих та нежилих спорудах за адресою: АДРЕСА_2 , як зареєстровані на праві власності за ОСОБА_11 .

Згідно даних протоколу обшуку від 20.03.2023, цього ж дня проведено обшук за місцем мешкання заступника директора ТОВ «Медгарант» ОСОБА_6 , за адресою: Київська обл., АДРЕСА_2, в ході проведення якого виявлені та вилучені грошові кошти, а саме: 10 000 Євро та 5000 доларів США.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_12 від 20.03.2023 вилучені в ході обшуку 20.03.2023 за адресою: Київська обл., АДРЕСА_2, грошові кошти, а саме: 10 000 Євро та 5000 доларів США, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000259.

21.03.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: грошові кошти в сумі 10 000 Євро та 5000 доларів США, та виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: медичне обладнання Система ангіографічна інтервенційна Azurion 3 M15 марки Philips Medical systems, яка запакована в 23 коробках.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.03.2023 задоволено частково клопотання прокурора, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: медичне обладнання Система ангіографічна інтервенційна Azurion 3 M15 марки Philips Medical systems, яка запакована в 23 коробках, в частині розпорядження даним майном.

Зобов`язано уповноважену особу у кримінальному провадженні № 0000259 повернути ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно, виявлене під час проведення обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: грошові кошти в сумі 10 000 Євро та 5000 доларів США.

Відмовлено в задоволенні решти вимог клопотання.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням в частині арешту вилучених грошових коштів не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обгрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на вилучені за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти, прокурор у клопотанні зазначив, що вказані грошові кошти відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки на них можуть бути зафіксовані сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 191 КК України, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені грошві кошти можуть зберегти на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовим доказом вилучені за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти, прокурором у клопотанні не доведено таку мету накладення арешту на вказане майно, як збереження речових доказів.

Долучена до матеріалів клопотання постанова старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_12 від 20.03.2023 про визнання вилучених в ході обшуку 20.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000259, також не містить належного обгрунтування відповідності таких грошових коштів ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилучених грошових коштів.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, тапрокурором не надано доказів того, що вилучені в ході за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні 0000259 від 16.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 грошові кошти не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обгрунтовано відмовив у його задоволенні в цій частині.

Інших, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, матеріали клопотання не містять.

З огляду на вищевикладене у сукупності, доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на грошові кошти колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора в частині арешту грошових коштів, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3