В И Р О К

іменем України

03 серпня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/878/23

Провадження №1-кп/152/87/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 06.06.2023 року, за обвинувальним актом від 23.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять Київської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, особу якого встановлено за паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим органом 0540 15.06.2023 року, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні прокурора

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

іншого учасника

судового провадження:

представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 31.03.2023 року у вечірній час доби, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна прийшов до житлового будинку ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, зняв віконну раму, проник у житловий будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав телевізор марки «SAMSUNG», моделі CS21Z43ZGQ, після чого покинув будинок потерпілої, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №3610/23-21 від 09.06.2023 року, ринкова вартість телевізора марки «SAMSUNG», моделі CS21Z43ZGQ, що був у використанні, у технічно-справному стані станом на 31.03.2023 року складає 1088 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1088 (одна тисяча вісімдесят вісім) гривень.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану із проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 23.06.2023 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.38).

Потерпіла ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.25).

При цьому, потерпіла ОСОБА_6 12.07.2023 року подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомила суд, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, просить призначити обвинуваченому не суворе покарання, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорює, зміст їх розуміє, тому просить не досліджувати докази щодо цих обставин, її позиція є добровільною, у зв`язку із чим вважає можливим здійснення судового розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому їй відомі наслідки апеляційного оскарження вироку суду при розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.27).

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілої ОСОБА_6 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілою заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Крім того, суд враховує, що потерпіла подала заяву, у якій зазначила про те, що не оспорює фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який передбачено ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 23.06.2023 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 , висловлену у заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, добровільно видав викрадений телевізор, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що проживає у АДРЕСА_1 . Потерпіла ОСОБА_6 проживає у АДРЕСА_2 , має будинок, у який приїздить на вихідні. Ввечері 31.03.2023 року він повертався з лісу і проходив повз будинок ОСОБА_6 , під час чого у нього виник намір вчинити крадіжку із будинку. Підійшовши до вікна житлового будинку ОСОБА_6 , він відігнув цвяхи, вийняв віконну раму і проник у будинок, де в кімнаті виявив та викрав телевізор марки «SAMSUNG», який переніс до себе додому. Вікно у будинку ОСОБА_6 він встановив на місце. Приблизно через 2 місяці він добровільно видав телевізор працівникам поліції, які з`ясовували у нього, що йому відомо про крадіжку із будинку ОСОБА_6 .

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану із проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, а саме: 31.03.2023 року у вечірній час доби, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна ОСОБА_3 прийшов до житлового будинку ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, зняв віконну раму, проник у житловий будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав телевізор марки «SAMSUNG», моделі CS21Z43ZGQ, після чого покинув будинок потерпілої, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №3610/23-21 від 09.06.2023 року, ринкова вартість телевізора марки «SAMSUNG», моделі CS21Z43ZGQ, що був у використанні, у технічно-справному стані станом на 31.03.2023 року складає 1088 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1088 (одна тисяча вісімдесят вісім) гривень.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану.

Суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи

сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для

постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира,

дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його

частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора

тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних

безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Також, суд враховує позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи в даному випадку важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, житловий будинок, що належить ОСОБА_6 , звідки обвинувачений ОСОБА_3 викрав належне останній майно (телевізор), був закритий на замок, тому він проник у будинок, відігнувши цвяхи на вікні і вийнявши віконну раму, тобто приклавши до цього зусилля, і входження його у будинок мало мету таємного викрадення майна потерпілої.

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного ОСОБА_6 будинку було незаконним. А тому дії ОСОБА_3 , який саме з метою таємного викрадення чужого майна проник до належного потерпілій будинку, правильно кваліфіковані як крадіжка, поєднана з проникненням до житла.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного ОСОБА_6 майна в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 року за №341/22 та від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 року за №757/22, від 06.02.2023 року за №58/2023, від 01.05.2023 року за №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджені відповідними Законами України, востаннє Законом України від 02.05.2023 року №30-58-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 18.08.2023 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного потерпілій майна в березні 2023 року, тобто в умовах воєнного стану.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив крадіжку, поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с.49).

За місцем проживання в с. Калинівка Жмеринського району Шаргородською міською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали, відповідно до характеристики від 09.06.2023 року за №578, проживає без реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , з цивільною дружиною та двома дітьми, згідно з довідкою Шаргородської міської ради про склад сім`ї обвинуваченого від 09.06.2023 року за №577 (а.с.50, 51).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської МЛ, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 08.06.2023 року за №01-04/799 (а.с.52).

З досудової доповіді від 28.07.2023 року, що подана до суду 31.07.2023 року та складена начальником Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався; за місцем проживання охарактеризований Шаргородською міською радою позитивно, проживає у с. Калинівка без реєстрації місця проживання разом із своєю сім`єю, не одружений, проживає у цивільному шлюбі та має двох неповнолітніх дітей; офіційно не працевлаштований, але отримує дохід від тимчасових заробітків; ОСОБА_3 на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. В ході проведення бесіди з обвинуваченим для складання досудової доповіді останній висловив плани на майбутнє, зокрема, дотримуватися в подальшому законослухняної поведінки, працевлаштуватися, виховувати дітей повідомив, що щиро розкаюється у тому, що вчинив кримінальне правопорушення (а.с.30-31).

Укладач досудової доповіді начальник Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, як і ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній (а.с.30-31).

Крім того, до досудової доповіді додано Витяг з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 18.07.2023 року, з якого вбачається, що рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку ОСОБА_3 оцінюється органом пробації як середній (12 балів); рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній (15 балів) (а.с.33).

З «Висновку органу пробації про можливість виправлення» ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, з огляду на середню ймовірність повторного кримінального правопорушення, зокрема, призначення покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Головуючим суддею у судовому засіданні 03.08.2023 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_5 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства та окремих осіб.

Отже, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку, в силу вимог ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, тобто суд вважає висновок органу пробації обґрунтованим.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думки потерпілої, яка в заяві до суду зазначила, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просить останнього суворо не карати, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_4 в судових дебатах про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, телевізор марки «SAMSUNG», моделі CS21Z43ZGQ, який визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 06.06.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.12-13), та передано на зберігання до вирішення кримінальної справи в кімнату зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.44), слід повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 09.06.2023 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №3610/23-21 (а.с.45-47), вартість експертизи становить 716,94 грн. (а.с.48).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 716,94 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 716 (сімсот шістнадцять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки за проведення товарознавчої експертизи від 09.06.2023 року за №3610/23-21.

Речовий доказ: телевізор марки «SAMSUNG», моделі CS21Z43ZGQ повернути потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1