Номер провадження 11-кп/816/46/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, одруженого, працюючого в Обласному комунальному навчально-тренувальному закладі «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» на посаді конюха, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , в яких останній просить скасувати вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року, постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ч.3 на ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши їм покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку у виконання.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ч.2, ч. 3 ст. ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку у виконання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ТОВ «Технічний центр радіо системи» матеріальну шкоду в сумі 710 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати на користь держави за проведення експертизи в загальній сумі 703 грн. 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в дольовому порядку судові витрати на користь держави за проведення експертиз в загальній сумі 889 грн. 83 коп., тобто з кожного по 444 грн. 91 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої як в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , так і в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційної скарги, захисник посилається на аналогічні доводи, вказуючи про те, що суд дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам та матеріалам кримінального провадження, дав невірну кваліфікацію їх дій та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинувачених.

Апелянт вказує, що у судовому вироку зазначено, що 28 вересня 2017 року ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , домовившись про спільне вчинення кримінального правопорушення, вирішили проникнути до будинку АДРЕСА_3 та таємно викрасти з нього майно. Реалізуючи єдиний злочинний умисел, вони через паркан проникли на територію домоволодіння, де через відчинене металопластикове вікно проникли до приміщення будинку. Проте, зазначені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим в судовому засіданні, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від початку поясняли, що дійсно знаходились на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_3 , однак у середину будівлі не проникали, а зібрали та забрали з собою деякі речі, що були розкидані по подвір`ю, з якими вони і були затримані працівниками поліції. При цьому, опитані по справі очевидці зазначеного правопорушення поясняли, що бачили у дворі будинку за АДРЕСА_3 не двох, а значно більше осіб, деякі з яких влізали у вікно будинку, однак жоден з опитаних свідків не показав на ОСОБА_8 і ОСОБА_9 як на осіб, що проникали в середину будівлі. Крім того, викрадені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 речі були практично одразу вилучені у них нарядом поліції при затриманні, а причетність останніх до викрадення інших речей, зазначених в заяві потерпілих, матеріалами слідства не встановлена, як і не встановлено, що вилучені у них речі станом на 13 год. 00 хв. 28 вересня 2017 року не могли бути розкиданими по подвір`ю, а знаходились біля будинку. При цьому, усі викрадені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 речі були повернуті, а тому, матеріальної шкоди від спільних дій обвинувачених потерпілі не отримати. Таким чином, на думку апелянта, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 охоплюються ч. 2 ст. 185 КК України і кваліфікувати такі дії за ч. 3 ст. 185 КК України не було жодних підстав.

Крім того апелянт вказує на те, що суд призначив покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, без врахування того, що злочини, скоєні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не несуть суттєвої суспільної небезпеки, не відносяться до категорії тяжких злочинів, що жодної матеріальної шкоди потерпілим завдано не було. Крім того суд не врахував того, що обвинувачені повністю визнали вину, щиро розкаялися, співпрацювали зі слідством, що у обох незадовільний стан здоров`я, з приводу чого вони потребують періодичного стаціонарного лікування, що вони не судимі і вперше притягуються до кримінальної відповідальності.

Додатково в апеляційній скарзі поданій в інтересах ОСОБА_9 захисник вказує на те, що останній займається суспільно-корисною працею в обласному комунальному навчально-тренувальному закладі «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» на посаді конюха, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей.

За наведених обставин захисник вважає, що у суду не було достатніх підстав для висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можливо лише в місцях позбавлення волі.

Інші учасники апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Згідно з вироком, 11 серпня 2016 року, близько 23 год.45 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи біля буд. АДРЕСА_4 , вирішив скоїти крадіжку кабелю зв`язку, який прокладений по даху вказаного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне збагачення, 12 серпня 2016 року, близько 00 год. 20 хв., ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу піднявся на дах будинку АДРЕСА_4 , таємно, за допомогою сокири, відрубав кабель зв`язку, який належить ТОВ «Технічний центр радіо системи», вартістю 710 грн. та кабель зв`язку, який належить ТОВ «Регіональні комунікації», вартістю 571 грн. В подальшому, ОСОБА_9 змотав викрадений кабель зв`язку у мотки, проте, довести свій злочин до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції.

Крім того, 28 вересня 2017 року, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , домовившись про спільне вчинення кримінального правопорушення, вирішили проникнути до буд. АДРЕСА_3 та таємно викрасти з нього майно. Реалізуючи єдиний злочинний умисел, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілому та бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, 28 вересня 2017 року, близько 13 год.00 хв., ОСОБА_9 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , через паркан проникли на територію домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де через відчинене металопластикове вікно проникли до приміщення будинку, що розташований на території вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно викрали майно, належне ОСОБА_12 , вартість якого становить 2479 грн. З викраденим майном, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 із місця вчинення злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.

21 жовтня 2017 року, близько 14 год. 20 хв., ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 , перебували на території дачного кооперативу «Дружба», який розташований по АДРЕСА_5 . У цей момент у них виник злочинний умисел на вчинення крадіжки майна. Реалізуючи єдиний злочинний умисел, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілому та бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи корисливий мотив та мету, діючи таємно, з прямим умислом, повторно, 21 жовтня 2017 року, близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_13 , прийшли на територію дачної ділянки АДРЕСА_5 , яка не огороджена по всьому периметру дачної ділянки, звідки вдвох взяли майно, що належить ОСОБА_14 вартістю 574 грн. 39 коп., яке поклали на візок та вивезли з території дачної ділянки. В подальшому викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розпорядилися на власний розсуд.

До початку апеляційного розгляду від сторони захисту надійшло усне клопотання про вирішення питання можливості звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а також, захисник повідомив, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який свої вимоги частково підтримав та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка, у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_9 , не заперечувала щодо закриття провадження в цій частині та вважала за можливе застосувати до ОСОБА_8 , в частині засудження за ч.2 ст.185 КК України - п.3 ч.1 ст.49 КК України, , а саме строки давності, а інші вимоги захисника - такими, що задоволенню не підлягають, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи як клопотання захисника ОСОБА_7 так і поданої ним апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Відповідно до інформації наданої начальником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 про що мається актовий запис №2360.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_9 помер до набрання обвинувальним вироком щодо нього законної сили.

При цьому, у даному кримінальному провадженні, ні родичі ОСОБА_9 , а ні його захисник - адвокат ОСОБА_7 не зверталися до апеляційного суду із заявами про продовження кримінального провадження з метою реабілітації обвинуваченого, навпаки, останній вважав за необхідне закрити кримінальне провадження, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Таким чином, підстави для продовження кримінального провадження відсутні і з огляду на імперативний зміст положень п.5 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції щодо померлого ОСОБА_9 із закриттям кримінального провадження, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Що стосується доводів поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.2 та ч. 3 ст. ст.185 КК України і зі змісту поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги останній не згоден з кваліфікацією дій обвинуваченого за епізодом крадіжки, вчиненої 28 вересня 2017 року, саме за ч. 3 ст. 185 КК України, з посиланням на те, що такі його дії охоплюються ч. 2 ст. 185 КК України.

Разом з тим, колегія суддів з вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 , за зазначеним епізодом, погоджується в повному обсязі та, на спростування доводів апелянта, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини останнього у вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, ч. 3 ст. 185 КК України передбачає таку кваліфікуючу ознаку крадіжки як поєднання протиправних дій з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або таку, що завдала значної шкоди потерпілому.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що у судовому засіданні, щодо крадіжки, вчиненої 28 вересня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_11 свою вину визнав частково та пояснив, що в цей день був з ОСОБА_9 , вони разом проходили повз будинку по вул. Праці і їм захотілося у туалет, а оскільки територія була частково огороджена старими дошками, а у паркані були дірки, тобто, територія була занедбана, то вони вирішили саме там справити нужду. При цьому, вони побачили, що там ще перебувало 2 хлопця. Після цього, він вийшов за територію і там лежало 2 листа металу, інші речілежали біля дома. Тобто, до будинку він не проникав, ніякої змови з ОСОБА_9 на викрадення майна у нього не було.

При цьому, судом було допитано потерпілу ОСОБА_12 , яка пояснювала, що за адресою АДРЕСА_3 ніхто не проживає, так як там іде ремонт. Територія домоволодіння обгороджена стареньким дерев`яним парканом, але видно, що територія чужа. Час від часу вона, як господарка, навідується до будинку, речі, зазначені в обвинувальному акті знаходилися у будинку. Більш того, коли вона останній раз уходила, то зачиняла вікно, а коли виявилась крадіжка речей, то вікно було розкрито і на вулиці до нього була підставлена табуретка. Про крадіжку вона дізналася від чоловіка сестри, яка їй зателефонувала і повідомила, що проходячи повз будинку побачила як троє хлопців, які з домоволодіння переносили на вулицю майно .

Крім того, судом було допитані свідка ОСОБА_15 , який зазначив, що 28 вересня 2017 року патрулював містом. Поступив сигнал, що біля ПТУ по вул. Праці двоє хлопців у спортивних костюмах знаходяться на території домоволодіння. Через 2 хвилини він був на місці і побачив, як двоє хлопців вилазять із вікна будинку. В руках вони несли різні речі, на запитання хто вони-представилися як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Після цього викликали СОГ, приїхала потерпіла, яка повідомила, що речі знаходилися у закритому будинку. Він бачив такі речі як алюмінієвий тазок, металевий лист, посуд, моток дроту, ложки, вилки, кусок пили.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 в суді надала пояснення, що восени 2017 року гуляла з дитиною та проходила повз будинку по вул. Праці і бачила, як троє молодих чоловіків перекидали через паркан речі. Неподалік стояв хлопець, який спостерігав за цим і викликав поліцію.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 в судовому засідання пояснив, що восени 2017 року йшов по вул. Праці і побачив як ОСОБА_9 виліз із вікна приватного будинку, подавав речі ОСОБА_8 , який стояв біля вікна, яке потім обережно закрив. Після цього, вони через паркан передавали ще комусь третьому речі - шматки заліза, пилку по дереву і ще якийсь предмет. Він викликав наряд поліції, який приїхав і зупинив обвинувачених, вилучив речі, а саме, алюмінієвий тазок, ложки, виделки, дріт, а інших речей не пам`ятає.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілої та вказаних свідків, судом було враховано і зібрані у даному провадженні за вказаним епізодом письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 28 вересня 2017 року, а саме території за адресою АДРЕСА_3 , де знаходився ОСОБА_9 , а поряд з ним моток чорного дроту, переноска, металева миска, 2 шт. металевих листа, металева трубка з перехідником кутової форми, металева кришка з-під каструлі, металевий черпак з дерев`яною ручкою, металевий друшляк, металеві виделки 7 шт., металеві ложки - 6 шт.;

- протокол огляду місця події від 28 вересня 2017 року, з фотокартками, будинку АДРЕСА_3 , під пластиковим вікном, стулка якого відчинена шляхом віджиму, зі сторони вулиці стоїть дерев`яний стілець зеленого кольору, дошки, дерев`яний годинник, дитячі черевики, у дворі наявні зламані старі меблі, територія прилегла до будинку огороджена дерев`яним забором та має вхідні ворота, поросла травою та бур`яном, наявна купа сміття, вилучені сліди руки та фрагмент сліду підошви взуття;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 24 листопада 2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнає ОСОБА_9 як особу, яка вилізла з вікна будинку АДРЕСА_3 в кінці вересня 2017 року, та який передавав предмети у виді електричних шнурів, тазка, совкової лопати іншому чоловікові;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 24 листопада 2017 року, за яким свідок ОСОБА_17 впізнає ОСОБА_8 як особу, яка передавала іншому чоловіку предмети з вікна будинку АДРЕСА_3 .

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

Саме показаннями потерпілої ОСОБА_12 з приводу того, що територія її будинку була огороджена парканом і там відбувались будівельні роботи, а також показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які пояснювали, що бачили, як обвинувачені вилазять з вікна будинку, передають один одному речі, а потім перекидають їх через паркан, і з вказаними речами, в подальшому, вони і були затримані працівниками поліції, спростовуються доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі, що проникнення до житла не було, а було зібрано та забрано деякі речі, що були розкидані по подвір`ю.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки 28 вересня 2017 року у будинку АДРЕСА_3 доведена «поза розумним сумнівом», і підстави для перекваліфікації дій останнього на ч. 2 ст. 185 КК України, відсутні, а тому, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 за вчинення вказаного злочину покарання, то на думку колегії суддів, рішення суду в цій частині не суперечить загальним засадам, наведеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_18 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, судом було враховано тяжкість вчиненого злочину, сукупність всіх обставин, що його характеризують, особу обвинуваченого, який має незадовільний стан здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що ОСОБА_8 визнав вину частково, розкаявся, що майно потерпілим частково повернуто. При цьому обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, судом було враховано і досудову доповідь, відповідно до якої, орган пробації вважав, що доцільно застосувати до ОСОБА_8 покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, з якими Закон пов`язує саме призначення покарання та дійшов вірно висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що покарання у виді 3 років позбавлення волі буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у даному випадку, наявні підстави для звільнення ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, якою встановлено, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів враховує період часу який пройшов з моменту вчинення зазначеної крадіжки до вступу вироку в законну силу, а саме майже 5 років, і за цей час ОСОБА_8 нових правопорушень не вчиняв, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, а саме те, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_8 має групу інвалідності - першу «Б» з ураженням ОРА, потребує постійного стороннього догляду та лікування як амбулаторного, так і стаціонарного, у інфекціоніста, нарколога, невролога, що напряму впливає на його суспільну небезпечність, враховуючи, також, що останній раніше не судимий, та дозволяє дійти висновку про можливість виправлення останнього без реального відбування призначеного покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75, 76 КК України та звільнити його від відбування призначеного судом першої інстанції за ч. 3 ст. 185 КК України покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідних обов`язків, задовольнивши в цій частині апеляційну скаргу захисника.

При цьому, вирішуючи питання можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінального покарання, призначеного останньому за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,, у зв`язку із закінченням строків давності, про що заявив клопотання захисник ОСОБА_7 , та щодо задоволення якого не заперечувала і прокурор, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

У такому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст.74 КК України застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України). Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст.49, ч.5 ст.74, ст.106 КК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України визначено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Таким чином, злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є нетяжким, а строк притягнення до кримінальної відповідальності за це правопорушення, згідно ст. 49 КК України, складає 3 роки.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні крадіжки за епізодом крадіжки, вчиненої 21 жовтня 2017 року на території дачного кооперативу «Дружба», який розташований по вул. Білопільський Шлях, в м. Суми) до покарання у виді 2 роки позбавлення волі, і його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто, строк давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності за це правопорушення на час апеляційного перегляду вказаного кримінального провадження вже закінчився.

Враховуючи вищезазначене, а також, що від ОСОБА_8 клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності не надходило, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах останнього, та звільнення його від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, на задоволення клопотання прокурора, під час апеляційного розгляду колегією суддів було досліджено та долучено до матеріалів даного кримінального провадження надану довідку №41-02052023/59002, з якої вбачається, що окрім кримінального провадження, в якому відносно ОСОБА_8 було ухвалено вироку, законність якого переглядається в апеляційному порядку на даний час, відносно останнього інші кримінальні проваджень відсутні, що з врахуванням вищезазначеного, також є підставою для застосування до нього положень ст. 49 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України, змінивши вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року щодо нього, частково задовольнивши подану в його інтересах захисником ОСОБА_7 апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року, - задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2, ч.3 ст.185 КК України з призначення йому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки - скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 - закрити, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 травня 2020 року в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ч.2, ч. 3 ст. ст.185 КК України та призначення йому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185 КК України (за епізодом крадіжки, вчиненої 21 жовтня 2017 року на території дачного кооперативу «Дружба», який розташований по вул. Білопільський Шлях, в м. Суми) до покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4