Справа № 308/8498/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/330/21 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, неодружена, з вищою юридичною освітою, тимчасово не працююча у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, несудима, засуджена:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 - 4078 (чотири тисячі сімдесят вісім) грн 40 коп., з яких 1078 (одну тисячу сімдесят вісім) грн 40 коп. становить майнова шкода та 3000 (три тисячі) грн моральна шкода.

Згідно вироку ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22.07.2020 близько 12 год ОСОБА_9 , перебуваючи в спільному дворі будинку за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту зі ОСОБА_7 , нанесла близько 5-ти ударів своєю рукою, стиснутою у кулак та взутими ногами в живіт та нижні кінцівки потерпілої, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 336 від 06.08.2020, тілесні ушкодження у вигляді: синців на шкірних покривах правої бічної поверхні живота, зовнішньої поверхні правого та лівого стегна в середній третині, задньої поверхні правого стегна з переходом на праву підколінну ямку, внутрішньої поверхні верхньої третини правої гомілки.

Згідно з указаним висновком експерта вищеописані тілесні ушкодження у вигляді синців потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів, і по цій ознаці згідно з п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень»,

-2-

затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

В апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник-адвокат ОСОБА_6 просять вирок суду від 08.06.2021 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог, зазначають про незаконність та необґрунтованість вироку щодо ОСОБА_9 , оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Так, будучи допитаними в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були очевидцями події, зазначали, що не бачили як обвинувачена наносила потерпілій удари, натомість вказали, що навпаки потерпіла поводилась агресивно, нападала на обвинувачену та наносила їй тілесні ушкодження. В свою чергу свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомили, що бачили, як потерпілу тримали за руки, оскільки остання накинулась на обвинувачену та свідка, а також вказали про наявність тілесних ушкоджень та тілі обвинуваченої (слідів укусів та подряпин), які нанесла потерпіла. Свідок ОСОБА_15 повідомила, що безпосередньо бійку вона не бачила, оскільки коли вийшла з квартири, конфлікт між сусідками майже припинився й тривала словесна перепалка, також бачила як обвинувачена хотіла відійти від потерпілої, однак остання тримала її і не відпускала. На їх думку, показаннями вказаних свідків повністю спростовано показання потерпілої з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою, оскільки таких обставин жодний із вказаних свідків не повідомив, а навпаки, з їх свідчень вбачається, що ініціатором конфлікту та його активним учасником була саме потерпіла. Окрім того, з досліджених судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_9 22.07.2020 звернулась до поліції з повідомленням про протиправну поведінку ОСОБА_7 , а остання звернулась до поліції через два дні після події, а до медичного закладу, відповідно, - через три дні, що стверджено протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, зареєстрованого в журналі єдиного обліку Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 24.07.2020, при цьому 22.07.2020 по прибуттю поліції від потерпілої жодної скарги з приводу нанесення їй обвинуваченою тілесних ушкоджень не надходило, як і не було встановлено наявність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої. Що стосується висновку експерта № 336 від 06.08.2020, то такий свідчить лише про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, однак не містить висновку щодо природи їх виникнення та не може бути достатнім доказом винуватості особи в заподіянні тілесних ушкоджень. Також звертають увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_9 , з огляду на відсутність негативних характеристик, є неконфліктною особою та не схильна до нанесення тілесних ушкоджень. Також вказується на наявність процесуальних порушень у даному кримінальному провадженні, зокрема, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000151 від 24.07.2020, визначено групу прокурорів в складі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , однак в судовому засіданні від 08.04.2021 приймав участь прокурор ОСОБА_18 , який на підтвердження своїх повноважень надав постанову про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 08.04.2021 та був допущений судом до участі в розгляді кримінального провадження № 0000151 від 24.07.2020, однак як вбачається з долученої судом постанови про зміну групи прокурорів така стосувалася зовсім іншого кримінального провадження, тому даний прокурор не мав права представляти державне обвинувачення в суді в рамках кримінального провадження № 0000151 від 24.07.2020. Просять допитати в судовому засіданні всіх свідків та дослідити всі письмові і речові докази.

-3-

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_19 та прокурора ОСОБА_5 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєз таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції у судовому засіданні та наведеними у вироку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнала та показала, що жодних тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 не завдавала. Стверджує, що саме ОСОБА_7 почала її обвинувачувати у тому, що саме вона зламала ліфт так як вивозить на ньому будівельне сміття, тому між ними виникла перепалка, під час якої ОСОБА_7 ображала її, висловлювалась нецензурною лайкою. В той час підійшла її сестра ОСОБА_12 , яка стала тримала руки потерпілої, оскільки остання накинулась на неї та вкусила її в ділянку грудей. Коли потерпіла знову спробувала вхопити її за кофтину, будучи взутою у шльопанці на танкетці, підвернула ногу та впала на підлогу, вдарившись об залізну раму дверей.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підтвердження її винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення,

-4-

суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні й підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_22 .

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 стверджується, що 22.07.2020 близько 12 год вона перебувала у під`їзді будинку на першому поверсі та почула голос, який доносився з ліфту, з чого вона зрозуміла, що ОСОБА_9 застрягла у ліфті. За якийсь час ліфт відчинився, ОСОБА_9 вийшла та почала нецензурно лаятись, ображати її, звинувативши у тому, що вона не сплачує за ліфт. Згодом накинулась на неї, почала бити, наносячи удари кулаками в ділянку голови, ніг, праве передпліччя, спину, праве стегно. В той час підійшла сестра обвинуваченої, яка очікувала останню біля таксі, почала тримати її за руки, потім разом з обвинуваченою повалили її на землю та почали завдавати удари ногами. Хтось із сусідів, точно не пригадує, підняли її. Через деякий час повернувшись до квартири викликала поліцію. Зазначала, що у неї з обвинуваченою склалися неприязні стосунки, оскільки остання до неї постійно має якісь претензії.

Показаннями свідка ОСОБА_11 стверджується, що він в якості водія таксі, 22.07.2020 підвозив обвинувачену та її сестру додому. ОСОБА_9 вийшла з таксі і попрямувала до своєї квартири, а він з її сестрою залишилися в машині очікувати на неї. Через якийсь час ОСОБА_9 зателефонувала сестрі й повідомила, що застрягла у ліфті, у зв`язку з чим вони зайшли до будинку, щоб допомогти їй. Зайшовши у під`їзд побачив, що потерпіла наносила удари ОСОБА_9 , а потім перечепилася та впала на підлогу.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показала, що 22.07.2020 вона разом з обвинуваченою їхала в таксі, остання піднялася до себе в квартиру, а вона залишилися чекати на неї в машині таксі. Через деякий час ОСОБА_9 зателефонувала та повідомила, що застрягла у ліфті. Зайшовши у під`їзд побачила, що між її ОСОБА_9 та сусідкою ОСОБА_7 виникла сварка. Стверджує, що саме ОСОБА_7 накинулась на ОСОБА_9 , а остання намагалась закрити за нею двері у під`їзді. Потерпіла, очевидно, перечепилася за поріг та впала.

Свідок ОСОБА_20 показала, що вона спускаючись із сьомого поверху почула крики внизу під`їзду. Спустившись на перший поверх будинку побачила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 сварилися і смикалися за волосся. Сестра ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , тримала ОСОБА_7 за руки, оскільки остання накинулась на неї. Через деякий час ОСОБА_9 вийшла на вулицю та показала синяк і порвану блузку.

Аналогічні показання дав в судовому засіданні і свідок ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_15 показала, що 22.07.2020 почувши крики в коридорі вийшла з квартири та побачила, що ОСОБА_7 вхопила за кофтинку ОСОБА_9 , а сестра останньої їх розбороняла. ОСОБА_9 почала просити ОСОБА_7 відпустити її. Стверджує, що безпосередньо бійку вона не бачила, оскільки коли вийшла з квартири, конфлікт між потерпілою та обвинуваченою майже припинився, тривала словесна перепалка. Стверджувала, що бачила тільки штовханину.

Вина ОСОБА_9 в сукупності з показами потерпілої та свідків, підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції (журналі єдиного обліку) Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області 24.07.2020 за № 16616 стверджується, що ОСОБА_7 повідомила,

-5-

що 22.07.2020 близько 12 год ОСОБА_9 разом зі своєю сестрою, анкетні дані якої їй невідомі, нанесли їй тілесні ушкодження, били руками і ногами. Потребує направлення на СМЕ.

Висновком судово-медичної експертизи № 336 від 28.07.2020 стверджується, що у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах правої бічної поверхні живота, зовнішньої поверхні правого та лівого стегна в середній третині, задньої поверхні правого стегна з переходом на праву підколінну ямку, внутрішньої поверхні третини правої гомілки. Згідно даних медичної довідки у неї виявлено: множинні підшкірні гематоми правого стегна та здухвинної ділянки справа. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини.

По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 22.07.2020.

Дані тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів і по цій ознаці згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Малоймовірно виникнення таких тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту. Виявлені тілесні ушкодження не були небезпечними для життя і здоров`я ОСОБА_7 на момент нанесення.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України а саме, заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника, наведені в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

-6-

Твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, спростовуються показаннями потерпілої та, частково показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , які в судовому засіданні показали, що між обвинуваченою ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_7 дійсно мав місце конфлікт, а свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 бачили, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 билися, смикалися за волосся, штовхали одна одну, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, показаннями потерпілої ОСОБА_7 стверджується, що ОСОБА_9 била її, наносячи удари кулаками в ділянку голови, ніг, праве передпліччя, спину, праве стегно. Вказані покази узгоджуються з висновком експерта № 336 від 28.07.2020, яким встановлено, що виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 у вигляді синців на шкірних покривах правої бічної поверхні живота, зовнішньої поверхні правого та лівого стегна в середній третині, задньої поверхні правого стегна з переходом на праву підколінну ямку, внутрішньої поверхні третини правої гомілки виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини і по давності виникнення вкладаються в час події, яка мала місце 22.07.2020.

Сам висновок експерта № 336 від 28.07.2020 належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні обставин заподіяння тілесних ушкоджень, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені запитання, висновок обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до кримінального провадження і мають доказове значення.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 хоча і не прямо підтверджують обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, однак мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому їх обґрунтовано прийнято до уваги в тій частині, що стосується події та існування конфлікту між потерпілою і обвинуваченою.

До того ж підстав не довіряти показанням потерпілої чи показанням свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченою та її захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпіла та вказані свідки давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченої.

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема: протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також висновок експерта.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження обвинуваченої та її захисника, наведені в апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Разом з тим, аналізуючи в даному випадку позицію обвинуваченої в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що їй інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинувачену у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних,

-7-

послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки остання в судовому засіданні вказала, що між нею та потерпілою 22.07.2020 мав місце конфлікт, а доводи про те, що потерпіла отримала травми внаслідок падіння з висоти власного зросту та удару об залізну раму спростовуються висновком експерта, який містить категоричний висновок про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини та містить судження про малоймовірність виникнення таких тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту.

У зв`язку з чим доводи сторони захисту про неналежну обгрунтованість висновку експерта та відсутність у ньому даних про природу виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень, колегія суддів відхиляє та констатує, що висновок експерта № 336 від 28.07.2020 належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.

Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченої та її захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження та доказів у ньому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні і вважати, що остання незаконно засуджена за вказане кримінальне правопорушення, підстав немає.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_9 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведено необхідну експертизу, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої про відсутність належних доказів її вини у вчиненні інкримінованого злочину є безпідставними і такі відхиляються.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у кримінальному правопорушенні, за яке її притягнуто до кримінальної відповідальності.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

-8-

З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченої в зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів її вини у кримінальному правопорушенні, за яке її притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому сторона захисту наголошує у своїй апеляційній скарзі немає.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Що стосується тверджень сторони захисту про надання прокурором в судовому засіданні від 08.04.2021 постанови про зміну групи прокурорів, яка стосується іншого кримінального провадження, то зазначене, на переконання колегії суддів, не свідчить про відсутність належних повноважень прокурора ОСОБА_18 щодо участі у даному кримінальному провадженні, оскільки стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду надано постанову про зміну групи прокурорів від 08.04.2021, яка підтверджує належність повноважень прокурора ОСОБА_18 в даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченої та її захисника про те, що потерпіла не одразу звернулась до правоохоронних органів про факт її побиття обвинуваченою, а лише через три дні після події, то такі не впливають на доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, та спростовуються висновком судово-медичної експертизи, яким встановлено, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження по давності виникнення вкладаються в час події, яка мала місце 22.07.2020.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

Крім того, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 дотримався.

-9-

З вироку суду вбачається, що призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої - активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої судом першої інстанції не встановлено, а також те, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та дані про особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, має постійне місця проживання, а також має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та належним чином вмотивував в цій частині своє рішення.

Також, згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень частини 5 зазначеної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 цього Кодексу моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 на її користь заподіяну їй матеріальну шкоду в розмірі 2091,24 грн, а також моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Вирішуючи вказаний цивільний позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого до висновку, що такий в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягнув з обвинуваченої на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 1078 грн 40 коп. Також, суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового відшкодування з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 за заподіяну

-10-

моральну шкоду, в повній мірі врахував глибину та характер пережитих потерпілою душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках та, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, задовольнив частково заявлені позовні вимоги і стягнув суму морального відшкодування в розмірі 3000 грн.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілої.

Разом з тим, колегія суддів констатує про наявність підстав для застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України з огляду на таке.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді: штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_9 вчинено 22.07.2020, також відсутні відомості про те, що ОСОБА_9 у період з 22.07.2020 по теперішній час вчинила інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_9 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

За таких обставин, станом на день постановлення апеляційним судом рішення дворічний строк притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України закінчився, обвинувачена ОСОБА_9 , заяв чи клопотань про звільнення її від кримінальної відповідальності не подавала, а тому на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2021 підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 до часткового задоволення.

-11-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2021 щодо ОСОБА_9 змінити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У решті вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2021 щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді