ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 678/578/23

Провадження № 11-кп/4820/476/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 11травня 2023 року у кримінальному провадженні №0000037, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.03.2023 р. стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Терлівка, Летичівського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, молодшого сержанта стрільця-зенітника 1 зенітного ракетного взводу 3 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнаного винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та засудженого до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої шкоди 32761,68 грн

в с т а н о в и л а:

За вироком суду ОСОБА_7 , 05.03.2023 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи у будинку, за місцем свого тимчасового проживання, що в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 , який виник на побутовому ґрунті, на фоні вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 , з приводу перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння останнього та у зв`язку із образами їхнього внука ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, вирішив спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Після цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, 05.03.2023 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні кухні будинку розташованого в АДРЕСА_2 , під час вечері, в той момент, коли ОСОБА_6 вставала із-за столу та мала намір йти до внука ОСОБА_8 , який перебував у вітальні, ОСОБА_7 , ставши справа від неї, пальцями рук своєї правої руки схопив за її праве плече, стиснувши його при цьому та поштовхом цієї ж руки відштовхнув її до дверей, від чого остання вдарилась правим плечем об одвірок дверей приміщення кухні.

Надалі, продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного умислу, спрямованого на умисне спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, в той час, коли потерпіла із приміщення кухні прийшла до внука ОСОБА_8 , який перебував у приміщенні вітальні та присіла на диван, ОСОБА_7 , ставши над нею, кулаком правої руки умисно наніс їй ще два удари в ділянку голови останньої справа.

В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні спальної кімнати, куди перемістився ОСОБА_8 , а за ним ОСОБА_6 та в той час, коли остання сиділа на ліжку поруч внука ОСОБА_8 , ставши навпроти неї, кулаком правої руки наніс їй один удар в ділянку лівого ока, від чого остання впала на ліжко та знепритомніла.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синця по передньо-внутрішній поверхні правого плеча у верхній та середній третині, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки;закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з місцем прикладання травмуючої сили у вигляді синця в ділянці верхньої та нижньої повік лівого ока з переходом на спинку носа зліва та ліву виличну ділянку та крововиливу під кон`юктиву лівого ока у зовнішньому куті, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень, легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (від 7 до 21 дня).

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125ч.2 КК України в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення просив вирок Летичівського районного суду від 11 травня 2023 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у межах санкції у виді 1 року обмеження волі.

З урахуванням характеризуючих особу обвинуваченого даних звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку.

На час іспитового строку покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч. 2 ст. 76 КК України, ст. 911 КК України, застосувати до нього обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників.

Питання необхідності застосування інших обмежувальних заходів, передбачених ст. 914 КК України, визначити з урахуванням думки потерпілої.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволення цивільного позову просив залишити без змін.

Свої вимоги прокурор аргументує неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначенням зам`якого покарання, що явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Вказує, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст.50 та 65 КК України так, як за наявності трьох обтяжуючих покарання обставин, а саме вчинення кримінального правопорушення: у присутності малолітньої дитини, щодо колишнього подружжя та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції призначив покарання на рівні найнижчої межі санкції статті, що є необґрунтованим та таким, що не сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових аналогічних кримінальних правопорушенням.

Крім того, як вважає прокурор, суд першої інстанції неправильно врахував «щире каяття» обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки як зазначено у вироку обвинувачений не просив вибачення у потерпілої і вона його не пробачила за вчинення, отже це вказує на відсутність в його пост кримінальній поведінці критичної оцінки своєї поведінки та її осуду, а також небажання виправити ситуацію, яка склалася, отже висновок суду про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини не підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.

Наголошує апелянт і на тому, що судом залишено поза увагою та належним чином не з`ясовано питання необхідності застосування до обвинуваченого положень ст.91 -1 КК України, у тому числі щодо його направлення для проходження програми для кривдників тощо.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирішити апеляційні вимоги прокурора на розсуд суду, не заперечував проти апеляції прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, відомості характеризуючі особу обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд при постановленні вироку і положення закону, якими він керувався.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікації дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в цій частині судове рішення колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи доводи прокурора про відсутність підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покаранняколегія суддів вважає їх слушними та виходить з наступного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, у якості обставин, що характеризують особу обвинуваченого врахував, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, на обліках у лікарях нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем перебування та роботи характеризується посередньо.

У якості обставини, які пом`якшують покарання згідно положень ст. 66 КК України суд визнав щире каяття у вчиненому.

Дані обставини, стали підставою и для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень..

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання не буде сприяти реалізації завдань кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п. 2, 3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами учасників кримінального провадження, колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку суд не дотримався вказаних вимог закону, внаслідок чого обвинуваченому ОСОБА_7 , призначено покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Відповідно вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в порядку передбаченому ст. 414, 420 КПК України.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ст.125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що, відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Колегія суддів враховує відомості які характеризують особу винного, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.125 ч.2 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що він раніше не судимим, повністю та беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального проступку. Проте вважає слушними апеляційні доводи прокурора про відсутність у обвинуваченого щирого каяття, оскільки вибачення у потерпілої він не просив, завдану шкоду на час апеляційного перегляду провадження не відшкодував, навіть частково. Ці обставини на думку колегії суддів свідчать про відсутність бажання спокутувати свою вину у обвинуваченого.

Колегія суддів виходить з того, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. У поведінці обвинуваченого як під час слідства, так і під час судового розгляду ознак, спрямованих на виправлення своєї протиправної поведінки судом не встановлено.

Колегія суддів, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання виходить з того, що він за місцем проживання та служби у ЗСУ характеризується посередньо, зі слів обвинуваченого отримав травму при проходженні військової служби.

Обставинами, які обтяжують покарання згідно положень ст. 67 КК України апеляційний суд визнає вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у присутності малолітньої дитини, щодо колишнього подружжя, та вчинене особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

За наслідками апеляційного перегляду провадження, колегія суддів виходить з того, що за наявності трьох обтяжуючих покарання обставин, відповідно до яких кримінальне правопорушення належить до пов`язаних з домашнім насильством, призначення покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неооподатковуваних мінімумів доходів громадян таким, що не запобігатиме вправленню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.

Приписами ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбаченест.ст.403,405,407,408,429цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбаченеч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, того, що він є військовослужбовцем, раніше не судимим, визнав свою вину, за місцем проживання та роботи характеризується посередньо, колегія суддів вважає, що достатнім і пропорційним буде застосування до нього покарання у межах санкції статті у виді обмеження волі із застосуванням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора про застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів передбачених 91-1КК України, оскільки кримінальне правопорушення належить до категорії пов`язаних з домашнім насильством

У своїх показаннях суду потерпіла зазначила, що у січні 2023 року обвинувачений (її колишній чоловік) під час участі в бойових діях був поранений, внаслідок чого йому видалили ключицю лівої руки і доставили на лікування до Хмельницької міської лікарні, де він проходив лікування, звідки вона запросила його до себе додому, де він у подальшому у присутності малолітнього онука наніс їй тілесні ушкодження, від яких вона втратила свідомість.

Отже, на думку колегії суддів, необхідно вжити заходів для запобігання вчиненню аналогічних правопорушень.

Відповідно до Типовою програмою для кривдників, що затверджена 01.10.2018 наказом Міністерства соціальної політики України № 1434, передбачено комплекс заходів за результатами оцінки ризиків, спрямованих на зміну насильницької поведінки кривдника; формування у нього нової, неагресивної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до власних вчинків та їхніх наслідків, до виконання батьківських обов`язків, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків. Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника;сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння:, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках;сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення;формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації;розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Враховуючи характер та обставини вчинення обвинуваченим кримінального проступку, а також поведінку обвинуваченого після його вчинення, колегія суддів приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_10 слід застосувати обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України, зокрема направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників. Апеляційні вимоги прокурора в частині застосування до обвинуваченого інших обмежувальних заходів, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають враховуючи положення ст. 404 ч.1 КПК України, оскільки виходять за межі апеляційних вимог прокурора. Потерпіла ОСОБА_6 з апеляційними вимогами до суду не зверталася.

Отже, колегія суддів вважає, що згідно положень ст. 409 ч.2 КК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції у даному випадку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом вироку в порядку ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 125 ч.2 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі. Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду безпосередньо протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3