ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 761/19471/21

провадження № 51- 3160 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , яка брала участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001712 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя АР Крим, без визначеного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 02 травня 2021 року приблизно о 10:10повторно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, зайшов до салону рейсового мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter», що здійснює перевезення за маршрутом «Київ - Хмельницький» та був на платформі № 6 автостанції «Київ», розташованої за адресою: вул. Симона Петлюри, 32 м. Київ, де з жіночої сумки чорного кольору, яка знаходилася на сидінні, таємно витягнув майно потерпілої ОСОБА_9 , а саме: грошові кошти в сумі 3180 грн, паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , фрагменти паперу з особистими записами та ключ, з якими вийшов з мікроавтобусу та попрямував у бік супермаркету «Еко-маркет», розташованого за адресою: вул. Жилянська, 107 м. Київ, біля якого був затриманий потерпілою ОСОБА_9 , яка його наздогнала.

Таким чином, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції не навів мотивів на спростування доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставної перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 судом першої інстанції з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та м`якості призначеного покарання, без врахування особи ОСОБА_8 й інших обставин справи. На думку прокурора, поза увагою апеляційного суду, залишилися показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та інші докази, надані стороною обвинувачення, які свідчать про те, що ОСОБА_8 намагався відкрито заволодіти майном потерпілої.

Прокурор зазначає, що порушуючи ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції не навів мотивів, з яких виходив під час постановлення ухвали.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням судів попередніх інстанцій. Суд за наявності відповідних доводів сторони у справі, здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

У ході вирішення питання про достатність установлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПКУкраїни, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 419 КПК України визначено, що в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор, не погодившись з вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій зазначав, що висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, також вказував на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого дії ОСОБА_8 неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок суду першої інстанції, перевірив усі її доводи, проаналізував їх, зазначивши в ухвалі підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів і надав ґрунтовну оцінку доводам сторони обвинувачення, у своєму рішенні навів докладні мотиви його прийняття.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд апеляційної інстанції, допитавши ОСОБА_8 , дослідивши показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 і письмові докази, погодився з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Ці висновки місцевим судом були зроблені на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Такими доказами, зокрема, є:

- показання ОСОБА_8 , з яких видно, що він, перебуваючи один у маршрутці, викрав із сумки гроші та документи потерпілої ОСОБА_9 . Потім він вийшов із маршрутки з викраденим і попрямував до супермаркету, де був затриманий потерпілою. Після затримання втекти з викраденим майном останній не намагався;

- показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що з її сумки, яку вона залишила в маршрутці, були викрадені гроші та документи. Сторонні люди їй вказали на ОСОБА_8 , як на особу, котра викрала в неї майно. Вона зловила його за руку біля магазину «Еко-маркет» і забрала в нього свої гроші та документи;

- показання свідка ОСОБА_10 , яка, перебуваючи на платформі автостанції, бачила, як жінка (потерпіла), підіймаючи крик, бігла за чоловіком ( ОСОБА_8 ). З допомогою інших осіб потерпіла затримала ОСОБА_8 та вилучила в нього свої речі;

- дані протоколу огляду місця події від 02 травня 2021 року з фототаблицею до нього;

- дані протоколу огляду предметів від 05 травня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши всі наведені вище докази, дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази, у тому числі показання потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_10 , які були досліджені цим судом, не підтверджують поза розумним сумнівом того, що до затримання обвинуваченого потерпілою та іншими особами ОСОБА_8 усвідомлював, що його дії з учинення крадіжки були викриті потерпілою або іншими сторонніми особами та що він намагався втекти з місця події, утримуючи при цьому викрадені речі.

Таким чином, враховуючи сукупність досліджених доказів суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 намагався таємно (а не відкрито) викрасти майно потерпілої ОСОБА_9 , та правильно погодився із висновком місцевого суду стосовно кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і суд касаційної інстанції.

Щодо доводів прокурора про те, що суд апеляційної інстанції в ухвалі сформулював нове обвинувачення ОСОБА_8 , яке йому не інкримінувалося, то колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглядалося за пред`явленим йому обвинуваченням, а саме за закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно (ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України).

За наслідками безпосереднього дослідження доказів, судовими інстанціями було сформульовано обвинувачення, яке вони визнали доведеним, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Отже, колегія суддів порушення вимог ст. 337 КПК України не вбачає.

Що стосується призначеного засудженому покарання, то колегія суддів зазначає про таке.

Покарання засудженому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог статей 65, 50 КК України. Так, воно призначено з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати його м`яким, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, ретельно перевірив та проаналізував наведені в ній доводи та надав на них вичерпні відповіді, належним чином мотивувавши свій висновок щодо залишення скарги без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції належним чином вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону й неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б давали підстави для скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , яка брала участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3